Näet sen kyllä, tarkkanäköinen kun olet.
Näet sen varmasti.
Mitä tuumaat, isä?
Yujiro Hanma halusi taatusti nähdä tämän.
Toin sen kaukaa.
T-Rexin kilpailija, Triceratops.
Nuoren miehen liikkeiden dynaamisuus,
paino, jolla hän laski jalkansa maahan,
ilme, josta huokui muinainen taistelutahto.
Kaikki ajattelivat samaa.
Muodon kuvastama tahto ja paino -
ja siitä huokuva murhanhimo.
Se oli kaikille selvää.
Näen sen. - Mahtavaa.
Se on valtava. - Kuusi metriä korkea, ellei kahdeksan.
Ja varsinkin tarkkanäköiselle isälle.
Nuoren miehen keho oli kadonnut.
Näkyi vain hänen tahtonsa, joka oli luonut illuusion.
Hän oli ajatellut niitä jo pienenä.
Hän oli ajatellut niitä herätessään kehonsa tahtoon.
Vielä täyteen ikään tultuaan hän ajatteli niitä.
Eikä vain silloin tällöin.
Kuinka vahvoja ne oikein olivat?
Tule. Nautin tästä. Tule.
Olen haaveillut tästä. Tule!
Hän päästi sen vihdoin valloilleen. Triceratops!
Jessus!
Auto!
He panivat sen nurin!
Pakko myöntää.
Voima, joka tarvitaan yli satakiloisen kehoni jyräämiseen,
asfaltin repimiseen ja auton kääntämiseen,
ei synny sinun 70-kiloisesta kehostasi.
Nautin tuosta primitiivisestä voimasta.
No niin.
Shokeikenin ihanne eli tavoiteltava tyyli.
Kerron, mitä se on.
Karhun taistelutyyliä jäljittelevä yushoken.
Tiikerin voimaa kuvaava kokeiken.
Rukoilijasirkan taistelutyyliin perustuva toroken.
Ja sinun oma tyylisi.
Kyoryuken, dinosaurus.
Muotoa voi vaihtaa, mutta se on vain jäljittelyä.
Mielenkiintoista.
Mitä itse aiot näyttää?
Ole tarkkana. Näet ihanteellisen shokeikenin.
Isä pilkkasi sitä pelkäksi jäljittelyksi.
Mitä hän aikoo esittää? Mitä hän jäljittelee?
Senkin hölmö.
Tämä on tietysti itse keksimäni liike.
Mitä?
Mikä se oli?
Mitä?
Nyt tajuan.
Ihan sinun tapaistasi.
Hei, sehän on...
Vahvemman taistelijan tyyliä esittävä shokeiken.
Esität siis Yujiro Hanmaa.
Sen muodon näimme äsken.
Valitan. En tiedä mitään tätä vahvempaa.
Epäilemättä.
Isä kohotti kätensä ja vapautti iskun tyhjään ilmaan.
Näkymätön voima lensi ilmassa ja törmäsi minuun.
Siltä se ainakin tuntui.
Hänen potkunsa piirsi kauniin kaaren.
Näkymätön voima vapautui kuten iskussa.
Voimalla oli fyysinen muoto. Se näkyi selvästi.
Isä ei valehdellut.
Yujiro Hanma itse esitti yujirokenin.
Se oli väkevää, luontevaa ja kaunista.
Alkuperäinen jäljitteli itseään.
Sitä luonnollisempaa shokeikenia ei ole.
Miltä muotoni näytti?
Isä.
Nyrkkisi on yhtä kova kuin Yujiro Hanman.
Lihaksesi ovat yhtä vahvat kuin Yujiron.
Sinulla on Yujiron nopeus.
Yujiro Hanmaa esittävä Yujiro Hanma on tietysti täydellinen.
Mutta kuule. - Niin?
Taistelutyylin laatu ei riipu siitä, miltä se näyttää.
Eikö se riipu siitä? Mistä sitten?
Jos et tiedä, minun pitää opettaa.
Muodon tulee olla hyödyllinen kamppailussa.
Minun pitää opettaa se isälleni.
Hitto.
En muista, milloin viimeksi menin näin maahan.
Mitä? Kaatuiko hän?
Mitä kummaa tuolla tapahtui?
Hänen isänsä... - Kaatuiko isä?
Hän näytti kompastuvan.
Kakara on tuolla tasolla jo 18-vuotiaana.
Olin jo myöntänyt, että poikani Baki on upea kapistus.
En kuitenkaan tiennyt, että sinulla oli tuo hihassasi.
Annoin vahingossa merkin.
Ehdit toimia siinä puolessa sekunnissa, jonka aivojen käsky keholle vie.
Hienoa.
Taputan päätäsi. Tule tänne.
Mitä puhut? Tuohan on naurettavaa.
Mitä hittoa tämä on?
Älä ujostele. Tule. - Tämä on tappelu!
On aivan luonnollista, jos kehun poikaani.
Mitä? Kyyneliä.
Mitä hittoa tämä on?
Tule. Taputan päätäsi.
Sanoiko hän "taputan päätäsi"?
Aivan.
Ei epäilystäkään. Hän sanoi taputtavansa päätäni.
Ja käden asento.
Tuolla käden asennolla voi vain taputtaa päähän.
Mikä on? Tule.
En ymmärrä, mitä tarkoitat.
On luonnollista, että kehun sinua.
Tämä on älytöntä. -Älä ujostele. Tule.
Tämä on tappelu! - Entä sitten?
Kuka isä ei kehuisi poikaansa hienosta saavutuksesta?
Tämä tunne...
Syvältä nuoren miehen rinnasta 15 senttiä solisluiden alapuolelta -
nousi kipua muistuttava tunne.
Se sattui, mutta hän ei halunnut luopua siitä.
Siitä kivusta oli vaikea luopua.
En kestä katsoa.
Koskettavaa.
Hän ei ollut koskaan saanut kehuja omalta isältään.
Arvostus, onnistumisen tunne, ilo isän kehuista.
Lapsi ei ollut saanut kokea niitä eikä ollut tottunut niihin.
Olet tosi julma, isä.
Sanot kehuvasi minua nyt.
Mitä? Etkö halua sitä?
En sanonut niin.
Isän tiukasti puristunut nyrkki -
oli nyt rentona ja tahtoi koskettaa häntä.
"En välitä enää. Olkoon ansa tai temppu.
Haluan, että tuo käsi taputtaa päätäni."
En voi tehdä sitä.
Tämä hetki on korvaamaton. Ottelemme nähdäksemme, kumpi voittaa.
Tämä on voimainmittely.
Hyvin sanottu!
Hienoa.
Tämä on sinulle hyvä tilaisuus kokea voiman olemus.
Voiman olemus?
Etkö ehtinyt reagoida?
En voi liikkua. Olen puristuksissa!
Siitä voiman olemuksesta.
Halusin taputtaa sinua päähän, mutta torjuit toiveeni.
Mitä tämä on?
Se on yksinkertaista.
Taputan päätäsi.
Lopeta! Päästä irti!
Olet sisukas.
Voima on valtaa toteuttaa oma tahto.
Voi noita suloisia kasvoja.
Nuori mies ymmärsi sanomatta voiman olemuksen.
Säälittävää. - Päästä irti!
Miten hän voi rääkätä omaa poikaansa noin?
Hän on läpeensä sadisti.
Kerjäät kehuja.
Olet vaikea.
Voin tappaa sinut ja rakastaa sinua, vaikka torjuisit minut.
Se on voimaa olla riippumaton olosuhteista.
Se on voimaa toteuttaa oma tahto.
Se on -
voiman perimmäinen olemus!
"Voimaan kuuluu myös kestävyys."
"Itsensä voittaminen on voimaa."
Älä kuuntele niitä pötypuheita!
Mahtavaa! - Hän laskeutui kuin taitoluistelija!
Ne ovat sanahelinää niiden mieliksi, jotka eivät voi toteuttaa tahtoaan.
Ne ovat heikkojen tekosyitä!
Lyötkö häntä kaikin voimin, Ogre?
Voima itsessään ei ole hyvää eikä pahaa.
Vahvat eivät kestä.
Kestävyyttä ei tarvita.
Itseään ei tarvitse voittaa.
Ne tekosyyt -
saastuttavat voiman puhtauden, ja niistä on päästävä eroon!
Isän aikeet olivat selvät.
Lapsi saa sanoman kivun kautta ja ottaa sen opetuksena.
Palleasi kohoilee hitaasti, ja hengität vaikeasti.
Kehuin sinua äsken, mutta katso nyt.
"Olet rassukka."
Sitä isä selvästikin tarkoitti.
Hän ei silti pystynyt nousemaan.
Nautin siitä hiukan.
Päätänkö tämän iskulla vai potkulla?
Se on hän!
Elävä fossiili! - Suolakurkku!
Tästä tuli melkoinen ilta.
Suolak...
Olet ollut usein mielessäni.
Hän on mustasukkainen.
Tämä ei kuulu sinulle, ääliö! Älä sekaannu tähän!
Ne sanat ystävän suusta.
Liitukaudelta tullut Suolakurkku ei tiennyt niitä sanoja.
Hän ymmärsi silti.
Häntä toruttiin.
Luonnon laissa väliinmenoa ei sallita.
Hampaat pystyivät muinaisajan haarniskaan.
Hän luotti niiden kestävyyteen.
Yksi oli murtunut.
Suolakurkku, jonka ikä oli 145,5 miljoonaa vuotta,
oppi sosiaalisia normeja.
Pahoittelut välikohtauksesta.
Olen iloinen, ettei banketti päättynytkään.
Se olisi jo ohi, ellei ystäväsi olisi ilmestynyt.
Arvasin tämän.
Aloitetaanko, poikaseni?
Nykyajan ensimmäinen reaktio-ottelu.
Arvasin, että teet noin.
Kun isä astui eteen, poika ennakoi ja ehti torjua.
Mutta isä oli jo ennakoinut torjunnan.
Henkilö A päättää hyökätä.
Puoli sekuntia ennen päätöstä henkilö B ennakoi sen ja torjuu.
Henkilö A vaistoaa torjumisen ja torjuu henkilö B:n torjunnan.
Henkilö B ennakoi henkilö A:n torjunnan,
sitten henkilö A, henkilö B...
Voi sentään.
Miten pitkään torjuntakierre voi jatkua?
Suo anteeksi.
Olisin voittanut heti alussa, jos olisin pystynyt.
Jos en pysty siihen,
minun on pakko tehdä näin.
Minun täytyy etsiä ja tutkia.
Koska synnyin heikkona, voin vain huijata sinua.
Pyydän anteeksi sitä.
Hyvä on.
Puolta sekuntia aiemmin. Ennakointikilpailu.
Sopii.
Otan isänäsi haasteen vastaan.
Mitä?
Haastan sinut. Kumpi vetää nopeammin?
Kuin entisajan miekkailijat ja revolverisankarit.
Puolen sekunnin ennakointi.
Teen lopun tästä typerästä leikistä!
Hyvä on. Siitä vain.
Sopii yrittää!
Tekstitys: Suvi Niemelä