BAKI HANMA
Jeg vet at du vil klare det med dine øyne.
Du vil klare å se det med ditt syn.
Hva med dette, pappa?
Yujiro Hanma vil nok se dette. Jeg hentet den fra et sted langt unna.
Triceratopsen, T. rexens rival.
Dynamikken i bevegelsene hans.
Tyngden i føttene da han satte dem ned. Uttrykket som formidler eldgammel kampånd,
fikk alle til å tenke det samme. Viljen bak formen.
Vekten formen er utstyrt med. Den morderiske hensikten formen vekker.
Dette vart svært tydelig for alle.
- Jeg kan se den. - Fantastisk.
- Den er enorm. - Gigantisk. Seks meter høy. Nei, åtte.
Spesielt gjennom farens øyne, som hadde gudommelige innsyn.
Den unge mannens kropp var oppløst nå.
Bare viljen som skapte illusjonen hadde fått fysisk form.
Han hadde ofte tenkt på dem helt siden han var ung.
Han tenkte ofte på dem da han våknet til kroppens vilje.
Han tenkte ærlig talt på dem selv etter han ble voksen.
Ikke bare fem eller seks ganger. Hvor sterke var disse greiene?
Angrip meg. Jeg skal nyte det, så angrip.
Akkurat som jeg drømte om, angrip meg!
Han ga alt! Endelig fikk han prøve det, Triceratopsneve!
Gud!
Bilen!
De snudde den!
Jeg må innrømme
at styrken som må til for å kjøre gjennom over 100 kilo tunge meg,
mens man river opp asfalt og velter en bil,
tilhører ikke din kropp på knappe 70 kilo.
Jeg likte den primitive fysiske styrken.
Så, idealet i De formendrende nevene,
det vil si stilen man skal strebe mot...
Jeg skal si hva det er. Yushoken imiterer bjørnens kampstil.
Kokeiken stammer fra tigerens styrke.
Toroken innlemmer kneleres kampstil.
Så er det din egen. Kyoryuken, dinosaurneven.
Formene kan variere, men det er bare imitasjoner.
Interessant. Så hva skal du vise meg?
Ikke gå glipp av det, den ideelle formen for De formendrende nevene.
Faren gjorde narr av det og sa det bare var en etterligning.
Hva skal han innlemme? Hva skal han etterligne?
Din tosk. Jeg dikter selvsagt opp denne manøveren.
Hva?
Hva? Hva var det?
Hva?
Nå skjønner jeg. Det er typisk deg, pappa.
Hei, er ikke det...
Shokeiken stammer fra kampstilen til en sterkere utøver.
Derfor kulminerer den i Yujiro Hanma-formen!
Det er formen på lyset vi så!
Beklager. Jeg vet ikke om noe sterkere enn dette.
Det er det ingen tvil om.
Far løftet armene, så sendte han et skudd i løse lufta.
Den usynlige styrken fløy gjennom lufta og slo inn i meg.
Det var sånn det føltes.
Rundsparket hans tegnet en vakker bue.
Så kom en usynlig styrke, akkurat som med slaget.
Kraften hadde allerede fått fysisk form og kunne bli sett tydelig.
Pappas ord var ingen løgn.
Yujiro Hanma utførte "Yujiro-neven".
Den var mektig, naturlig og vakker.
Den ekte greia imiterte seg selv. Ingen annen form kunne være mer naturlig.
Hvordan var min egen form?
Pappa. Neven din er like hard som Yujiro Hanmas.
Musklene dine er like sterke. Du har Yujiros hastighet.
Yujiro Hanma som utfører Yujiro Hanma, blir åpenbart perfekt.
- Men pappa... - Ja?
Verdien til en kampform ligger aldri i utseende.
Virkelig? Handler det ikke om utseende? Så hva handler det om?
Vet du ikke det, må jeg lære deg det.
Det stemmer. Målet for en form er at den alltid er nyttig i kamp.
Det må jeg lære faren min.
Pokker. Jeg husker ikke sist gang jeg falt på denne måten.
- Hva? Falt han? - Hva? Hva i all verden skjedde?
Faren hans bare...
- Snublet han? - Det så ut som han snublet.
Den drittungen. Har du nådd det nivået når du bare er 18?
Jeg har allerede innrømmet at sønnen min var den beste leken.
Men jeg visste ikke at du hadde et sånt ess i ermet.
Jeg sendte ufrivillig et signal.
Du brukte det halve sekundet det tar å bevege seg for egen fordel.
Bra jobba. Jeg skal klappe deg på hodet, kom.
Hva? Hva er det du sier? Det er sprøtt!
Hva pokker er dette?
- Ikke vær sjenert. Kom. - Dette er en kamp!
Det er naturlig å rose min sønns store prestasjon.
Hva?
Å? Tårer.
Hva pokker er dette?
Kom, jeg skal klappe deg på hodet.
- Sa han... -"Klappe på hodet"?
Ikke sant?
Det er ingen tvil! Han sa det! Han vil klappe meg på hodet!
Og hvordan han holder hånden...
Det er ubestridelige bevis. Han kan bare klappe sånn.
- Hva gjør du? Kom. - Jeg forstår ikke hva du mener.
- Det er naturlig at jeg roser deg. - Dette er sprøtt.
- Ikke vær sjenert, kom. - Dette er en kamp!
Hva så? Hva slags far roser ikke sin sønn for en stor bragd?
Hva? Denne følelsen...
Femten centimeter under kragebeina til den ungen mannen,
dukket plutselig opp noe som lignet smerte.
Han ville ikke gi slipp selv om det var vondt.
En smerte som er vanskelig å gi slipp på.
Jeg kan ikke se på.
Så rørende.
Det normale med å bli rost av sin far, var noe han hadde manglet i 18 år.
Følelsene av takknemlighet, bragd og glede når du blir rost av din far...
Barnet hadde fått alt for lite av det. Han hadde blitt alt for vant til det.
- Du er så slem, pappa. - Hva?
- Tenk å si at du vil gi meg et klapp nå. - Hva da? Vil du ikke ha det?
Jeg sa aldri at jeg...
Faren hadde knyttet neven hardt,
men nå var den avslappet og prøvde å røre ham.
"Jeg bryr meg ikke mer. Jeg bryr meg ikke om det er en felle eller et triks.
Det er verdt det om jeg kan klappes av den hånden."
Nei, jeg kan ikke gjøre dette.
Dette øyeblikket er uerstattelig. Dette er en kamp for å se hvem som vinner.
Vi skal se hvem som er sterkest.
-Godt sagt! - Bra.
Dette er en god og unik mulighet hvor man kan oppleve essensen av styrke.
Essensen av styrke?
Det tok litt tid før du reagerte der.
Jeg er fastlåst, som i en skrustikke.
Apropos hva "styrke" er.
Jeg ville klappe deg på hodet, men du avviste det ønsket.
Hva foregår?
Det er ganske lett å forstå.
Jeg skal klappe deg.
Slutt! Slipp meg!
Du er så livlig.
Styrke er kraften til å realisere dine ønsker.
Se på det skjønne ansiktet.
Den unge mannen forsto i stillhet styrkens essens.
- Så ynkelig. - Pokker ta, slipp meg!
Hvordan kan han mobbe sin egen sønn på den måten?
Han er fullstendig sadist.
Du er så grådig etter ros.
Du er så vanskelig.
Jeg kan både drepe deg og elske deg.
Det spiller ingen rolle om du avviser det. Kraften til å ikke bli påvirket av vilkår.
Kraften til å realisere egne ønsker når du ønsker det.
Det er det...
...grunnleggende for hva styrke er!
"Utholdenhet er også en del av styrke. Styrke er også å overgå seg selv."
Ikke mist fokus! Det er unødvendig å lytte til det tøvet!
- Fantastisk! - Han landet som en kunstløper!
Andre forklaringer er ord for å glede de som ikke kan oppfylle sine ønsker.
De er altså unnskyldninger for de svake!
Slår du ham med full styrke, Ogre?
Styrke i seg selv er verken godt eller ondt.
De sterke holder ikke ut.
Utholdenhet er unødvendig. Du må ikke overgå deg selv engang.
Unnskyldningene
er forstyrrelser for styrkes renhet og må fjernes.
Farens intensjoner kom tydelig frem.
Barnet mottar beskjeden via smerte og lærer fra det.
Mellomgulvet ditt stiger sakte og pusten din er overfladisk.
Jeg roset deg, men se på deg nå.
"Du er en taper."
Det var beskjeden som ikke kunne ignoreres.
Men likevel kunne han ikke stå. Så ille var tilstanden.
Jeg likte det litt.
Skal jeg avslutte med slag eller tramp...
Hva?
- Jøss! Det er ham. - Det levende fossilet!
Det er Pickle!
- For en kveld dette er! - Pi...
Jeg har tenkt på deg mange ganger.
Se så sjalu han er.
Du har ikke noe med dette, drittsekk! Drit og dra!
Disse ordene kom fra en venn.
Pickle var fra en fjern fortid, krittiden, så det var umulig for ham å vite.
Men han forsto likevel noen ting. Han hadde fått kjeft.
Det er naturens lov. Det er forbudt å blande seg.
Det er en regel som må følges.
De som brøt rustning fra primitiv tid. Han trodde de aldri ville knekke.
Men en ble ødelagt.
Pickle, som er 145,5 millioner år,
har lært om sosiale krav.
Beklager den fæle hendelsen.
For banketten som skulle ta slutt, selv om jeg er glad den startet igjen.
Den hadde vært over om vennen din ikke hadde kommet!
Jeg visste han ville gjøre...
Skal vi begynne, min sønn?
Moderne tids første reaksjonstid-kamp.
Jeg visste du ville gjøre det.
Da faren gikk frem, forutså sønnen det. Han blokkerte med tid til overs.
Men faren forutså at han ville blokkere.
Person A bestemmer seg for å angripe.
Et halvt sekund før avgjørelsen, forutsier person B det og blokkerer.
Person A registrerer straks blokaden og blokkerer Bs blokade.
B forutser blokaden fra person A. Så A, så B, så...
Bevares.
Hvor lenge vil syklusen fortsette? Hvor lenge?
Unnskyld meg.
Jeg hadde gjort det om jeg kunne vinne fra starten av.
Men når jeg ikke kan det...
...må jeg gjøre det sånn.
Jeg må søke. Jeg må lete.
Siden jeg ble født svak, er mitt eneste alternativ å lure deg.
Det må du unnskylde.
- Greit. - Hva?
Et halvt sekund før vi kjemper for å reagere.
Jeg blir med.
- Jeg godtar utfordringen som din far. - Hva?
Prøv å forutse og vær raskest på avtrekkeren.
Som fektemestere i gamle dager.
Som fortidens revolvermenn.
Et halvt sekund før vi handler.
Jeg skal avslutte denne tåpelige leken!
Bare prøv.
Bare prøv deg!
Tekst: Lovise Kvalsund