Jag vet att du kan,
med dina ögon.
Med din syn är jag säker på att du kan se.
Vad sägs om det här, pappa?
Jag är säker på att Yujiro Hanma ville se det här.
Jag har hämtat den långt bortifrån.
T-rex rival:
Triceratops.
Dynamiken i den unga mannens rörelser,
tyngden i hans fötter när han satte ner dem,
blicken som förmedlade den gamla kämpaglöden,
fick alla att tänka samma sak:
Viljan bakom formen,
vikten formen är försedd med,
den mordiska avsikten formen åberopar...
Det klargjordes för alla där.
- Jag ser den. - Grymt.
- Den är jättestor. - Den är enorm. Sex meter lång... Nej, åtta.
Och särskilt
genom hans fars ögon, med deras gudalika uppfattningsförmåga.
Vid det här laget
hade den unga mannens kropp försvunnit...
...och endast viljan som skapade illusionen hade fysisk skepnad.
Han hade fantiserat om dem från det att han var ung.
Han tänkte ofta på dem när han vaknade till sin kropps vilja.
Ärligt talat tänkte han på dem även efter att ha blivit vuxen,
inte bara några få gånger.
Hur jäkla starka var de?
Gå på mig.
Jag kommer njuta av det här.
Gå på mig, precis som jag har drömt om!
Han gick lös. Han använde det han aldrig hade använt:
Triceratops-näve.
Herregud!
Bilen!
De välte den!
Jag måste erkänna
att styrkan som krävs för att flytta min kropp,
som väger långt över 100 kg,
och samtidigt riva upp asfalten och välta en bil...
Den styrkan tillhör inte din kropp, som väger knappt 70 kg.
Jag njöt av den primitiva fysiska styrkan.
Så,
shokeiken- idealet,
det vill säga den stil man bör sträva efter...
Jag ska berätta vad det är.
Yushoken, som imiterar björnens fajtingstil.
Kokeiken, som härstammar från tigerns styrka.
Toroken, som införlivar bönsyrsans fajtingstil.
Så har vi ditt original:
Kyoryuken, dinosaurie-näven.
Man kan variera formerna,
men i grund och botten är de bara imitationer.
Intressant.
Så vad tänker du visa mig?
Missa den inte,
den ideala shokeiken-formen.
Hans far hånade det
och sa att det var imitation.
Vad tänker han införliva?
Vad tänker han härma?
Din idiot.
Jag hittar bara på den här rörelsen.
Va?
Vad var det?
Nu fattar jag.
Det är så likt dig, pappa.
Är inte det där...?
Shokeiken härledd från en starkare fajters fajtingstil.
Därför kulminerar den
i Yujiro Hanma-formen.
Det är formen på ljuset vi såg!
Ledsen, mannen.
Jag vet inget som är starkare än det här.
Det råder inga tvivel om saken.
Pappa lyfte armarna uppåt
och frigjorde sen en tryckvåg.
Den osynliga kraften flög genom luften
och träffade mig.
Det var så det kändes.
Hans roundhouse-spark ritade en vacker båge i luften.
Sen, precis som med slaget, frigjordes en osynlig kraft.
Den kraften hade redan intagit fysisk skepnad
och syntes tydligt.
Pappas ord var ingen lögn.
Yujiro Hanma utförde Yujiroken.
Det var kraftfullt,
naturligt
och vackert.
Originalet imiterade sig själv.
Ingen annan shokeiken-form kan vara mer naturlig.
Hur var
min egen form?
Pappa.
Du har en knytnäve lika hård som Yujiro Hanmas.
Du har muskler lika starka som Yujiros.
Du har Yujiros hastighet.
Yujiro Hanma som utför Yujiro Hanma kommer uppenbarligen att vara perfekt.
Men pappa...
Ja?
Värdet i en fajtingstil
ligger inte i dess utseende.
Inte? Handlar det inte om utseende?
Så vad handlar det om?
Tja,
om du inte vet måste jag lära dig.
Det stämmer.
Målet med en form är dess användbarhet i strid.
Jag måste lära
min far det.
Fan också.
Jag minns inte senaste gången jag sänktes så här.
Va?
Blev han sänkt?
Va?
Vad i hela friden hände?
Hans far bara...
- Snubblade han? - Det såg ut som om han snubblade.
Den där snorungen.
Har du nått den nivån redan vid 18 års ålder?
Jag hade redan medgett
att min son Baki var den bästa av leksaker.
Däremot
visste jag inte att du hade nåt sånt i rockärmen.
Jag skickade ofrivilligt en signal.
Du använde halvsekunden det tar för hjärnan att beordra kroppen
att röra sig till din fördel.
Bra jobbat.
Jag ska klappa dig på huvudet.
Kom hit.
Vad säger du?
Det är löjligt.
Vad...?
Vad är
det här?
Var inte blyg, kom hit.
Det här är en fajt!
Det är naturligt för mig att berömma min sons prestation.
Tårar...
Vad...?
Vad fasen är det här?
Kom hit, jag ska klappa dig på huvudet.
- Sa han...? - Klappa honom på huvudet?
Eller hur?
Det råder inga tvivel om saken.
Han sa
att han skulle klappa mig på huvudet.
Och hur han håller sin hand...
Det är ett säkert bevis – han kan bara klappa mig på huvudet så där.
Vad gör du?
Kom hit.
Jag...
Jag förstår inte vad du menar.
Det är naturligt för mig att berömma dig.
- Det här är löjligt. - Var inte blyg, kom hit.
- Det här är en fajt! -Än sen?
Vilken far skulle inte berömma sin son för en stor bedrift?
Den här känslan...
Från 15 cm under den unga mannens nyckelben,
från djupt inifrån, uppstod plötsligt nåt som liknade smärta.
Även om det gjorde ont ville han inte släppa taget.
Det är en smärta som är svår att släppa.
Jag kan inte se på.
Så rörande.
Det normala i att få beröm av sin far
var nåt han hade saknat i 18 år.
Känslorna av uppskattning, prestation och upprymdhet
när man beröms
av sin far...
Barnet hade berövats dem.
Han hade blivit alldeles för van vid det.
Du är så grym, pappa.
Att du säger det
vid en sån här tidpunkt.
Va? Vill du inte att jag ska göra det?
Jag...
Jag har aldrig sagt...
Hans fars näve hade varit hårt knuten,
men nu slappnade han av
och försökte röra vid honom.
"Jag bryr mig inte. Jag bryr mig inte längre.
Jag struntar i om det är en fälla eller ett trick.
Det är värt det om jag får bli vidrörd av den handflatan."
Nej, jag kan inte.
Jag kan inte göra det.
Det här
ögonblicket är oersättligt.
Det är en fajt för att se vem som vinner.
Det är en tävling för att se vem som är starkast.
Bra sagt!
Snyggt.
Det är ett bra tillfälle.
Det är en unik möjlighet att uppleva styrkans essens.
Styrkans essens?
Du missade den medvetna utlösaren, va?
Jag kan inte röra mig. Han är som ett skruvstäd.
Så, angående vad styrka är...
Jag ville klappa dig på huvudet, men du avvisade min önskan att göra det.
Vad händer?
Det är ganska enkelt.
Jag ska göra det.
Sluta!
Släpp mig!
Du är uppspelt.
Styrka är kraften att förverkliga ens önskningar.
Titta på ditt underbara ansikte.
Den unga mannen insåg tyst styrkans essens.
- Så ynkligt. - Släpp mig, för fan!
Hur kan han mobba sin egen son så där?
Han är sadist ända in i märgen.
Du suktar så efter beröm.
Du är så besvärlig.
Jag är fri att döda och älska dig.
Det spelar ingen roll om du avvisar det.
Kraften att bli opåverkad av förhållanden,
kraften att förverkliga sina drömmar precis som man önskar...
Det är...
...det mest grundläggande av styrka!
"Uthållighet är också en del av styrka."
"Att övervinna sig själv är också en del av styrka."
Glöm det.
Det finns ingen anledning att lyssna på sånt nonsens!
- Grymt! - Han landade som en konståkare!
Andra förklaringar är bara ord
för att blidka dem som inte kan förverkliga sin vilja.
Med andra ord är det de svagas ursäkter!
Träffar du honom med full kraft, Besten?
Styrka är varken gott eller ont.
De starka håller inte ut.
Det finns inget behov av uthållighet.
Det är inte ens nödvändigt att övervinna sig själv.
De ursäkterna...
...besudlar styrkans renhet och borde elimineras!
Hans fars avsikter förmedlades tydligt.
Barnet får budskapet sänt via smärta, och tar det som utbildning.
Ditt mellangärde stiger långsamt, och din andning är ansträngd.
Jag berömde dig precis, men se på dig nu.
"Du är en förlorare."
Det var nyansen i det hans far sa som inte kunde ignoreras.
Men han kunde inte ställa sig upp. Det var tillståndet han befann sig i.
Jag njöt av det en aning.
Ska jag avsluta med ett slag
eller en spark...?
- Oj, det är han! - Den levande fossilen!
Det är Pickle!
Vilken kväll det här är.
P...
Jag har tänkt på dig många gånger.
Se så avundsjuk han är.
Det här angår inte dig, din skitstövel!
Dra åt helvete!
De här orden som kom från en vän...
Då Pickle var från det förflutna, från kritaperioden, kunde han inte veta.
Men det fanns vissa saker han förstod.
Han hade blivit utskälld.
Det är naturens lag: Det är förbjudet att ingripa.
Det är en regel som absolut måste följas.
Tänderna som kunde bita igenom den primitiva tidsålderns pansar...
Han var helt säker på att de aldrig skulle gå sönder.
Men en hade lossnat.
Pickle, 145,5 miljoner år gammal...
...har lärt sig om sociala förväntningar.
Ursäkta den otäcka incidenten.
Den här banketten var på väg att ta slut, men jag är glad att den har börjat igen.
Om din vän inte hade dykt upp, skulle den redan ha varit över!
Jag visste att han skulle...
Ska vi börja, min son?
Den moderna tidens första utlösningsfajt.
Jag visste att du skulle göra så.
När hans far klev fram
avbröt sonen den förutspådda attacken med tid över.
Men hans far hade redan förutspått att han skulle avbryta attacken.
Person A bestämmer sig för att attackera.
En halv sekund innan beslutet fattas förutspår person B det och avbryter den.
Person A känner genast av det och avbryter person B:s avbrytande.
Person A:s avbrytande förutspås av person B,
sen person A, sen person B, sen...
Herregud.
Hur länge ska den cykeln fortsätta?
Hur länge?
Du får ursäkta.
Om jag hade kunnat vinna
skulle jag ha gjort det.
Så länge jag inte kan göra det...
...är det här mitt enda alternativ:
Jag måste leta.
Jag måste söka.
Eftersom jag föddes svag
måste jag lura dig.
Jag vill
att du ursäktar det.
Okej, då.
En halv sekund innan
jakten på den medvetna utlösaren...
Jag spelar med.
Som din far accepterar jag din utmaning.
Va?
Förutspå attacken
och reagera snabbast.
Som svärdsmännen förr i tiden.
Som pistoldragarna från förr.
En halv sekund innan beslutet att reagera
ska jag...
Ska jag avsluta den här dumma leken!
Försök du bara.
Jag utmanar dig!
Undertexter: Josephine Roos Henriksson