Et halvt sekund før man opfatter nuet.
En guddommelig tilstand man ikke engang er bevidst om.
At forstå det øjeblik...
Alle afgiver et signal et halvt sekund før handling.
Hænderne i lommerne, konstant iagttagende,
søgende efter nuet, der kommer.
Som sværdet i sin skede
venter på det øjeblik, det trækkes.
Det "nu", der kunne komme lige nu.
Selv nu kunne nuet komme lige efter nu.
Det er sandt.
Hvad?
En far og søn, slægtninge, der undersøger hinandens intentioner.
Men noget er forkert.
Hvad laver han?
Så er det godt.
Der er ingen grund til at vente, til lige før vi angriber.
Hvorfor gør han det?
- Jeg fortæller dig det. - Fortæl mig det?
Vi behøver ikke være så forhastede.
Fem sekunder!
Jeg giver dig en nedtælling. Fem sekunder før jeg angriber.
Hvad? En nedtælling? Er du...
Jeg bøjer en finger ad gangen,
og når min hånd er en knytnæve,
så angriber jeg.
De skulle undersøge hinandens timing,
men det blev til et helt andet spil.
Den fysiske forberedelse. Den mentale forberedelse.
Gør dig klar.
Vent lige! Jeg har ikke sagt ja endnu!
Fem.
Fire.
Hvad er han ude på?
Tre.
To.
En.
Så!
Nu!
Den hurtigste pistolmand er hurtigere end en brøkdel af et sekund.
Den unge mands krop besluttede, at det hurtigste ikke var
at trække hænderne op af lommerne,
men at lade hænderne blive
og sænke kroppen.
Det ligner bevægelsen iai, kunsten at trække et sværd.
Der, hvor skæftet bliver på gulvet, mens hoften drejes for at trække.
Det var den bedste gave fra hans søn, Baki, den aften.
Overkæben og underkæben...
En teknik, der efterligner tigerkæben.
Kaldet tigerkongen!
En genial bedrift!
At lade sig slå af sådan en klassisk kampteknik...
Du må være faldet af på den, Bæst.
Men stadig...
Baki, du er utroligt stærk.
Han kunne tydeligt mærke sin fars tykke hals under knæet.
Han kunne tydeligt mærke sin fars arm berøvet af sin frihed.
Far er under mig lige nu!
En præstation større end ham selv
og en uro større end livet...
Han følte begge dele!
Bæst, du var alt for skødesløs.
Baki er et monster med dit dna.
Du undervurderede ham.
Din idiot.
Far, kan du høre mig?
"Jeg spekulerede på, hvad du ville gøre,
Og dette er lige, hvad jeg forventede af dig."
Far, det er nok svært for dig at sige det i denne stilling.
Gør det ikke, far!
Du må ikke lade det ende sådan her!
Det tillader jeg ikke!
Prøv at komme fri!
Det ville Yujiro Hanma sgu da gøre!
Baki, test ikke dit held.
Din far er ikke så svag.
Hvad?
"Okay"?
Han løfter sin højre arm...
Vent.
Hvad er meningen med at løfte armen?
Hvad betyder det? Selvtillid?
Det kan ikke være uden grund.
Er han vred eller forvirret? Jeg ved ikke, hvad han vil!
Han er helt hjælpeløs.
Hvad fanden kan han gøre med sin højre arm?
- En revne i jorden! - Hov! Se!
Den er begravet i jorden!
Hans arm er begravet i asfalten!
- Han er intet menneske! - Han er for stærk!
At slå igennem asfalten...
Hvilken helvedes idé.
Var det ikke Yujiro Hanma, ville det være umuligt.
Det er helt sikkert.
Det er helt rigtigt.
Bæsts opfattelse af jorden og asfalten er ikke som alle andres.
Hvis man kæmper ovenpå gelatine,
ville fastholdelse være umuligt.
Undskyld, far. Det var...
Det var et virkeligt typisk trick.
Men ser du, denne kamp...
Jeg skal vinde den, om så jeg tisser i bukserne.
Er du sikker, chef?
Det er længe siden, det begyndte.
Hvad begyndte?
Nyhederne gør et stort nummer ud af det.
Vil du se en far og søn kæmpe?
Tja. Jeg vil se det!
Også mig.
Hvad synes I?
Er min far ikke sej?
Han er så stærk, at selv jeg, Baki Hanma, tissede i bukserne.
Du gjorde det godt indtil tigerkongen.
Du græder og tisser i bukserne.
Ja, det er helt rigtigt.
Jeg græder, tisser i bukserne. Jeg bedrager. Jeg snyder.
Har du lige indset det?
Jeg vinder uanset hvad.
Om jeg skal græde, tisse i bukserne.
Om jeg skal bedrage eller narre.
Hvad var det?
Et siderullespark!
Et modangreb?
Han landede!
Blev han ikke ramt?
Fandens flot, far.
Hvad?
Godt. Det er godt nok.
Hvad sker der? Hans udtryk er venligt.
Tænk, at han kan se sådan ud!
Halvhjertede forsøg vækker ikke generne i dig.
Jeg er klar til at banke dem op.
Hvad?
Hanma-blodet. Dna...
Det varer ikke længe nu.
Han afslutter det.
Min søn, Baki...
Mit liv var fyldt med kedsomhed.
- Hans ryg! - Djævlens ansigt!
Den, der gav mig den første spænding,
var naturligvis min egen søn.
Den græder.
Gør han virkelig det?
Hvad?
Han er skør!
Lev.
Hvad?
Tak for den vidunderlige aften.
Gør din far glad!
Et tilfælde, ja, men...
Tænk, at der stadig er et kammer af den størrelse.
Professor Chris. Hvad er det?
Ved første blik virker det ildevarslende.
Det ligner en tegning af en dæmon.
Det, der generer mig, er...
Hvorfor ryggen?
Fra et anatomisk perspektiv er det meget præcist.
Arme, skuldre og fra taljen til fødderne.
Hvorfor i alverden er ryggen en dæmons ansigt?
Professor, er det et religiøst billede?
Det er det samme.
Men baggrunden er anderledes.
Der er våben.
Pilespidser af forskellig størrelse...
Våben rettet mod ham.
Mangfoldigheden og antallet i betragtning
repræsenterer de våben.
Det er fantastisk.
Sikke en utrolig kampkraft.
Det er sandt. Det er en masse våben.
Det er ikke det, de betyder.
Det betyder, at denne djævel havde så stor kampkraft,
at så meget våben måtte klargøres.
Det er helt sikkert.
Hov! Den bil er totalt ødelagt!
Du dræber din søn.
Den destruktive kraft til at slå et menneske
og knuse en stor varevogn i samme slag.
Det var lidt sent, men Baki indså noget.
Det, jeg kæmper mod nu,
er en ultrakraft, der skræmmer nationer.
Selv hvis jeg gav alt, hvad jeg har, kan jeg ikke besejre den.
Denne følelse...
Den søde følelsesløshed...
Jeg kan mærke den. Er det endorfin?
Det klør.
Den dukker frem på min ryg.
Den lille djævel.
Jeg gjorde alt, hvad jeg kunne.
Jeg har givet alt, hvad jeg har.
Selv min urin.
Jeg pressede alt, jeg havde, ud.
Jeg er færdig.
Det er nok.
Vil du fortsætte?
Du er virkelig så stærk, at det gør mig stolt.
Fortsætte? Eller give op?
Jeg ved godt, at det ikke virker,
men at høre dig spørge mig om det, far...
Far...
For mig... Hvad?
Hvem er det?
Er du faret vild, Yuichiro Hanma?
- Hvad? - Hvad er der?
- Yuichiro? - Hvem er det?
Farfar?
- Du har ikke forandret dig. - Hans skuldre er så brede.
Min søn kæmper mod sit eget barn.
Baki, min dreng.
Øh? Ja?
Du kan vinde.
Kan han se ham?
Hvad? Se hvad?
Manden, der besejrede USA, før Yujiro gjorde.
Besejrede USA?
Jeg forstår ikke helt, hvad du mener.
Yuichiro Hanma.
Yujiro Hanmas biologiske far.
Det var ved slaget ved Okinawa under Stillehavskrigen.
Fra 1. april 1945, da den amerikanske hær begyndte sin invasion af Okinawa,
indtil overgivelsen 7. september i Kadena,
var et seks måneders helvede kaldet slaget ved Okinawa.
Men det var ikke det, der virkelig skete.
Tolv kilometer fra den nordøstlige bred af hovedøen Okinawa,
er der en lille. ensom ø,
mindre end en kilometer kystlinje, den finder ikke engang på kort.
På det lille område
blev mere end 1.000 tons sprængstoffer afsendt i alt.
Tusind tons?
Blev så meget sprængstof brugt mod Japans hær?
Ikke mod den kejserlige japanske hær.
Heller ikke mod de lokale.
Det blev brugt mod en enkelt mand, Yuichiro Hanma.
Bombardement fra flådevåben på havet.
Luftbombardement fra himlen.
Efter så mange bomber, at selv øens form var ændret...
De gik i land.
Soldaternes mission var blot at bekræfte hans død.
Men glæden varede kun kort.
Der stod den japanske mand, hvis lig de skulle bringe tilbage.
Fra hans højre hånd dinglede ved halsen
soldaten fra bagtroppen.
Chef for operationen, generalmajor James, sagde følgende:
Selv mod slagskibet Yamato
mistede vi kun 12 mand, før det blev sænket!
Hvordan vanæres vi sådan af en enkelt abekat?
"Den mand er ikke en abe."
De unge officerer slugte deres ord.
Det handler ikke om effektivitet.
Det handler om at beskytte marinekorpsets værdighed!
James bad general MacArthur
om tilladelse til at bruge en atombombe.
Det er latterligt! Helt latterligt!
Otteogtredive dage tidligere
havde kejseren bekendtgjort krigens afslutning.
Det var umuligt at give tilladelsen.
Den aften, efter ordre om at indstille missionen,
skete det.
De hørte lyden af et anslag, så så soldaterne
liget af generalmajor James, der stak dybt ned i skibets dæk.
Der var kun én soldat, der så denne begivenhed.
Mens han slappede af på dækket,
blev han overrasket af et stort brag.
Da soldaten vendte sig om, så han det tydeligt.
Synet af en voldsom, brutal oni, der gik stille og roligt væk.
DJÆVEL
Det var en pludselig, grusom ende for missionens kommandør.
Slagskibets dæk var 233 millimeter tykt.
Besætningsmedlemmerne var rædselsslagne.
"Hvilken kraft blev brugt til at kaste ham ned?"
"Var det en slags teknik?"
"En oni!"
"Hvilket slags monster er det?"
Han var ikke væk.
Indtil de over 2.000 besætningsmedlemmer var samlet på dækket,
havde djævelen gemt sig.
På det skib brugte Yuichiro en meget mystisk teknik.
Jeg så det ikke personligt, men...
Kendsgerningen var, at de over 2.000 besætningsmedlemmer på Iowa
sprang i havet for at slippe væk.
Jeg tror, du forstår, hvor forfærdeligt det var.
På få minutter
forlod hele besætningen Iowa, deres lands stolthed.
Det er ikke underligt, man siger, han besejrede Amerika.
Hvad var det for en teknik?
Teknikken hedder dette:
"Kjole."
Pokkers, han forsvandt.
Da jeg så det ansigt, huskede jeg noget.
Fars bedste teknik.
Tekster af: Anja Molin