Pola sekunde prije no što mozak obradi „sad”.
To je božansko stanje kojeg osoba nije ni svjesna.
Shvaćanje tog trenutka...
Svatko pola sekunde prije odaje signal da će krenuti.
Ruke u džepovima neprestano promatraju
i čekaju „sad” koji će doći.
Baš poput mača u koricama
koji čeka trenutak da bude izvučen.
Ono „sad” koje bi moglo doći čak i sad.
Čak i sad to „sad” moglo bi doći odmah sad.
Tako je.
Što?
Otac i sin, krvni srodnici, ispituju međusobne namjere.
Ali ovo nije u redu.
Što radi?
Bilo je dosta.
Ne moramo čekati pola sekunde prije napada.
Zašto to radi?
Reći ću ti.
Reći ćeš mi?
Ništa nije toliko preuranjeno poput pola sekunde prije „aktivacije”.
Pet sekundi!
Ja ću ti odbrojavati.
Pet sekundi prije napada.
Što?
Odbrojavanje? Jesi li...
Savit ću svaki prst
i kad se moja ruka pretvori u šaku,
napadam.
Trebali su isprobati međusobne okidače,
ali ovo se pretvorilo u sasvim drugu igru.
Fizička priprema.
Mentalna priprema.
Pripremi se.
Samo malo! Još nisam pristao!
Pet.
Četiri.
Kakvu to igru igra?
Tri.
Dva.
Jedan!
Evo ga!
Sad!
Najbrži „prvi potez”, brži od djelića sekunde.
Naposljetku je mladićevo tijelo odlučilo da najbrži potez
nije izvući ruke iz džepova,
već ostaviti ruke na istoj visini
i spustiti tijelo te tako izvući ruke.
To je slično
pokretima tijela i principima iai-doa umijeću izvlačenja mača,
ondje drška dodiruje pod dok je kuk okrenut kako bi se izvukao mač.
Bio je to najveći dar te večeri od njegova sina Bakija.
Gornja i donja čeljust...
Tajni potez koji oponaša pokrete tigrovih ralja.
Zove se Kralj tigrova!
Sjajan podvig!
Dopuštaš da te svlada takav klasični borbeni potez.
Mora da postaješ spor s godinama, Gorostase.
Ali ipak...
Baki,
nevjerojatno si snažan, mali.
Jasno je osjećao očev debeli vrat ispod koljena.
Jasno je osjećao očevu ruku lišenu slobode.
Tata je očito ispod mene!
Osjećaj postignuća veći od njega samog
i nelagoda veća od života...
Osjećao je oboje!
Gorostase, bio si previše neoprezan.
Baki je čudovište s tvojim DNK.
Previše si ga podcijenio.
Idiote.
Tata, čuješ li me?
„Pitao sam se što ćeš učiniti
i očekivao sam točno ovakav potez.”
Tata,
kladim se da ti je teško reći takvo što u ovom položaju.
Nemoj ovo raditi, tata!
Bolje ti je da ne završi ovako!
Neću ti to jebeno dopustiti!
Pokušaj se osloboditi, dovraga!
To bi Yujiro Hanma učinio, dovraga!
Baki, ne izazivaj sreću.
Tvoj tata nije tako slab.
„U redu?”
Diže desnu ruku.
Čekaj.
Zašto bi dizao ruku?
Što to znači? Samopouzdanje.
Ne može biti bez razloga.
Je li uznemiren ili zbunjen?
Ne mogu predvidjeti što će učiniti! U bespomoćnom je položaju.
Što bi mogao učiniti s desnom rukom?
- Pukotina u tlu! - Vidi!
Ukopana je u zemlju!
Ruka mu je zabijena u asfalt!
Nije čovjek!
Presnažan je!
Udarac kroz asfalt.
To je sjajna ideja.
Da to nije Yujiro Hanma, to bi bilo nemoguće.
To je sigurno.
Točno tako.
Za Gorostasa koncepti tla i asfalta nisu isti kao kod svih ostalih.
Ako se boriš na želatini ili agar-agaru,
potez priklještenja uopće ne bi imao svrhe.
Oprosti, tata. To je bio
tvoj tipičan trik.
Ali vidiš,
u ovoj borbi
moram pobijediti čak i ako se upišam u gaće.
Jeste li sigurni, šefe?
Prošlo je neko vrijeme otkad je počelo.
Što to?
Mislim,
vijesti tome pridodaju veliku važnost.
Želiš gledati obiteljsku borbu oca i sina?
Pa...
Želim gledati!
I ja.
Što mislite?
Nije li moj tata super?
Toliko je snažan da sam se čak i ja, Baki Hanma, popiškio u gaće.
Bio je to dobar Kralj tigra.
Prelako se rasplačeš i pišaš u gaće.
Da, tako je.
Tako je.
Plačem.
Pišam u gaće.
Zavaravam. Izvodim trikove.
Tek si sad shvatio?
Pobijedit ću bez obzira na sve.
Bilo da plačem. Bilo da pišam u gaće.
Bilo da moram zavarati, izvoditi trikove.
Što je to bilo?
Bočni salto udarac?
Kao protunapad?
- Dočekao se na noge! - Nije pogođen?
Vraški dobro, tata.
Lijepo. Dovoljno dobro.
Što se događa? Ima dobar izraz lica.
Nisam znao da može tako izgledati!
Polovični pokušaji neće probuditi
te gene koje imaš u sebi.
Spreman sam ih probuditi.
Hanmina krv. DNK...
Još malo.
Okončat će ovo.
Moj sin, Baki...
Život mi je bio ispunjen dosadom.
Njegova leđa!
- Gorostas! - Onijevo lice!
Onaj koji mi je pružio prvo uzbuđenje
mogao je biti samo moj sin.
Zaplakao je.
Zaista će to učiniti?
Što?
Lud je.
Živi.
Hvala ti na divnoj večeri.
Usreći oca!
Slučajnost, da, ali...
Tko bi rekao da postoji komora ovolike veličine?
Profesore Chris, što je ovo?
Na prvi pogled djeluje zlokobno.
Izgleda kao crtež demona.
Ono što mene muči...
Zašto leđa?
Iz anatomske perspektive, jako je točno.
Ruke, ramena, od struka do stopala.
Ali zašto su samo leđa poput demona?
Profesore, je li to religijski prikaz?
Ovo je ista stvar.
Ali pozadina je drukčija.
To je oružje.
Vrhovi različitih veličina...
To je oružje upereno u njega.
Ne. S obzirom na raznolikost i brojnost,
predstavljaju oružje, opremu.
Ovo je nevjerojatno.
Nevjerojatna borbena moć.
Istina. To je zaista mnogo oružja.
Ali nije u tome stvar.
Kaže da je taj vrag imao toliku borbenu moć
da im je trebalo toliko oružja da se suoče s njim.
To je sigurno.
Opa! Taj je auto uništen!
Ubit ćeš sina.
Destruktivna moć za udariti čovjeka
i potpuno uništiti veliki kombi jednim udarcem.
Bilo je kasno, ali Baki je nešto shvatio.
„Da, ono protiv čega se sada borim velika je sila koja plaši cijele nacije.
Čak i ako dam sve od sebe, ne mogu ga poraziti.”
Ovaj osjećaj...
Slatki osjećaj utrnuća...
Osjećam ga. Je li ovo Droga za mozak?
Svrbi me.
Sigurno se javlja u leđima.
Taj mali Oni...
Tako je.
Učinio sam sve što sam mogao.
Dao sam sve što imam.
Čak i svoju pišalinu.
Iscijedio sam sve što sam imao.
Dosta mi je.
Bilo je dosta.
Želiš li nastaviti?
Zaista si
toliko snažan otac da sam ponosan.
Nastaviti?
Ili pustiti?
Dobro znam da neće upaliti,
ali kad me izravno pitaš, tata,
to je...
Tata...
Za mene...
Tko je to?
Jesi li se izgubio, Yuichiro Hanma?
Što je?
- Yuichiro? - Tko je to?
Djede?
Nisi se promijenio.
Ramena su mu tako široka.
Moje se dijete bori protiv vlastitog djeteta.
Baki, dečko moj.
Da?
Možeš pobijediti.
On ga vidi?
Što?
Što vidi?
Čovjeka koji je porazio Ameriku prije Yujira.
Porazio Ameriku?
Ne razumijem na što mislite.
Yuichiro Hanma.
Biološki otac Yujira Hanme.
Bila je to bitka za Okinawu tijekom rata na Pacifiku.
Od 1. travnja 1945. godine,
kad je američka vojska započela invaziju na Okinawu,
pa sve do potpisivanja predaje 7. rujna u Kadeni
odvijalo se šest mjeseci pakla znanog i kao Bitka za Okinawu.
Ali nije se zapravo tako dogodilo.
Dvanaest kilometara od sjeveroistočne obale
glavnog otoka Okinawe
nalazi se usamljeni otok,
manji od kilometra u opsegu, nije ni na jednoj karti.
Na to malo područje
lansirano je više od 1000 tona eksploziva.
Tisuću tona?
Na japansku vojsku?
Ne na japansku carsku vojsku.
Ni na lokalno stanovništvo.
Već na jednog čovjeka, Yuichira Hanmu.
Mornaričko bombardiranje s oceana.
Zračno bombardiranje s neba.
Nakon toliko bombardiranja da je čak i oblik otoka promijenjen...
Iskrcali su se.
Misija vojnika bila je potvrditi pronalazak njegovog trupla.
Činilo se jako jednostavno, no kratko je trajalo.
Ondje je stajao
Japanac kojeg su trebali vratiti kao truplo.
U desnoj mu je ruci bio vojnik koji je bio na začelju kolone,
a vrat mu je visio pod čudnim kutom.
Zapovjednik operacije, general bojnik James, rekao je ovo.
Čak i protiv bojnog broda Yamato
imali smo samo 12 žrtava prije no što je potopljen!
Kako nas jedan majmun može tako osramotiti?
„Taj čovjek nije nikakav majmun.”
Mladi su časnici progutali te riječi.
Ovo nije stvar učinkovitosti.
Ovo je pitanje zaštite dostojanstva naših ponosnih marinaca!
Od svih stvari, James je tražio od vrhovnog zapovjednika MacArthura
dopuštenje da baci atomsku bombu.
To je apsurd! Apsolutni!
Trideset i osam dana prije
dogodilo se obraćanje cara koji je objavio kraj rata.
Nije bilo moguće dobiti dopuštenje.
I te noći, nakon što je dobio nalog za prekid operacije,
tada se to dogodilo.
Nakon što su čuli zvuk udara, vojnici su vidjeli
truplo generala bojnika Jamesa duboko u palubi broda.
Samo je jedan vojnik bio svjedok tog događaja.
Dok se opuštao na palubi,
šokirao ga je golem udar.
Kad se vojnik okrenuo, jasno je vidio.
Vidio je žestoko brutalnog Onija
koji se mirno udaljavao.
Bio je to iznenadan i grozan kraj za zapovjednika operacije.
Paluba bojnog broda Iowa bila je debela 233 milimetra.
Navodno su članovi posade bili jako uplašeni.
„Kojom silom ga je tako bacio?”
„Je li ovo nekakva tehnika?”
„Kakvo je to čudovište bilo?”
Nije otišao.
Sve dok se više od 2000 članova posade nije okupilo na palubi,
Oni se bio skrivao.
Na tom je brodu Yuichiro koristio vrlo tajanstvenu tehniku.
Nisam je osobno vidio, ali...
S obzirom na činjenicu da je više od 2000 članova posade na Iowi
skočilo u ocean da pobjegnu,
mislim da shvaćaš koliko je bilo strašno.
U samo nekoliko minuta
cijela je posuda napustila brod Iowu,
ponos svoje nacije.
Nije čudo što kažu da je porazio Ameriku.
Kakva je to tehnika bila?
Ovako se zvala tehnika.
„Haljina.”
Kvragu, nestao je.
Sad kad sam ga vidio, sjetio sam se nečega.
Tatine najbolje tehnike.
Prijevod titlova: Dejan Rakar