HANMA BAKI
Fél másodperccel azelőtt, hogy az agy felfogná.
Ez egy fenséges állapot, amiről még az alany sem tud.
Azt kell megragadni.
Mindenki „jelet” bocsát ki fél másodperccel előbb.
Zsebre tett kézzel, folyamatosan figyelve
készül, hogy mikor jön a „most”.
Mint egy kard a hüvelyében,
ami arra vár, hogy kivonják.
A „most”, ami akár most is jöhet.
Ez a „most” akár a mostani most után is jöhet.
Igaz is!
Mi? Tessék?
Apa és fia, vérrokonok, egymás szándékait vizsgálják.
De így nem helyes.
Mit csinál?
Ennyi elég.
Nem kell fél másodpercet várni a támadásig.
Miért csinálja ezt?
Szólok.
Miről?
Nem kell sietni, mint a fél másodperces „aktiválás” során.
Öt másodperc!
Öt másodpercen át visszaszámolok, mielőtt támadnék.
Visszaszámolsz? Te most...
Behajlítom az ujjaimat,
és amint a kezem ökölbe szorult,
támadok.
Ki akarták puhatolózni egymás támadási idejét, de ez már teljesen más játék.
A fizikai felkészülés. A mentális rákészülés.
Készülj fel!
Várj! Még nem is egyeztem bele!
Öt.
Négy.
Mire megy ki a játék?
Három.
Kettő.
Egy!
Indulás!
Most!
A leggyorsabb mozdulat, egy töredékmásodpercig tart.
Végül a fiatalember teste döntött úgy, hogy gyorsabb,
ha nem húzza ki a kezét a zsebéből,
hanem a keze a helyén marad,
és lehajol, hogy a zsebből kicsússzon.
Hasonlít
az iaidzsucu mozdulatra és logikára, a kardrántás művészetére,
ahol a markolat a földön marad, és a csípő fordulatával vonódik ki.
Ez volt a legnagyobb ajándék, amit aznap a fiától kapott.
A felső és alsó állkapocs...
Ez a mozdulat a tigris harapását utánozta.
A Tigriskirály találó név.
Zseniális bravúr!
Hagyod, hogy egy ilyen klasszikus mozdulattal legyőzzenek?
Öregségedre lassú lettél, Ogre!
De akkor is...
Baki, hihetetlenül erős vagy, kölyök!
Érezte az apja vastag nyakát a térde alatt.
Érezte, hogy megfosztotta az apját a szabadságától.
Egyértelműen földre kényszerítettem apát!
Hatalmas elégedettség töltötte el, ugyanakkor mértéktelen nyugtalanság is.
Egyszerre érezte mindkettőt.
Óvatlan voltál, Ogre!
Baki egy szörnyeteg, aki a te DNS-eddel bír.
Túlságosan alábecsülted.
Ostoba!
Hallasz engem, apa?
„Gondolkodtam azon, mire készülsz,
és pontosan erre számítottam tőled.”
Lefogadom, hogy most nehéz lenne ezt mondanod, apa.
Ne szórakozz velem, apa!
Ne hagyd, hogy így végződjön!
Ezt nem engedem, az istenit!
Próbálj meg visszavágni!
Hanma Yujirónak ezt kell tennie, a fenébe is!
Ne kísértsd a sorsot, Baki!
Apukád nem gyenge.
Mi ez?
„Oké”?
Felemelte a jobb karját...
Egy pillanat!
Mi értelme annak, hogy felemelni a karját?
Mit jelent ez? Magabiztosságot?
Nem lehet alaptalan.
Izgatott vagy zavart? Nem tudom, mit fog tenni.
Teljesen magatehetetlen.
Mire készül a jobb kezével?
- Megrepedt a föld! - Nézd!
Belenyomta a földbe!
Az aszfaltba temette a kezét!
Nem is ember!
Átkozottul erős!
Feltörte az aszfaltot!
Micsoda ötlet!
Ez Hanma Yujirón kívül mindenkinek lehetetlen.
Az biztos.
Pontosan.
Az Ogrenek a talaj és az aszfalt nem ugyanaz, mint mindenki másnak.
Ha a zselatinon vagy agaragaron harcolsz,
a lenyomás nem működik.
Bocs, apa. Ez határozottan
jellemző rám.
De tudod, ezt a küzdelmet meg kell nyernem.
Még akkor is, ha bepisilek.
Biztos benne, főnök?
Már egy ideje elkezdődött.
Micsoda?
A hírekben másról sem beszélnek.
Érdekel, ahogy küzd egymással egy apa és a fia?
Látni akarom!
Én is.
Mit szóltok ehhez?
Hát nem fantasztikus az apám?
Olyan erős, hogy még én, Hanma Baki is bepisiltem.
A Tigriskirályig ügyes voltál.
Könnyen elsírod és összepisálod magad.
Igen, így van. Pontosan így van.
Sírok, bepisilek, megtévesztek, trükköket alkalmazok.
Most jöttél rá?
Bármi áron győzni fogok.
Ha zokogok vagy bepisilek is.
Ha cselt vagy trükköt kell bevetnem is.
Mi volt ez?
Oldalsó körrúgás?
Ellentámadásként?
Földet ért!
Nem érte a rúgás?
Ez remek volt, apa.
Mi?
Szép. Ez már elég jó.
Mit jelentsen ez? Kedvesen néz rám!
Nem tudtam, hogy így is tud nézni.
A félszeg próbálkozások nem ébresztik fel a benned alvó géneket.
De az ütéseim igen.
Micsoda?
A Hanma-vér, ez a DNS...
Már nem tart sokáig.
Hamarosan véget vet ennek.
Baki, fiam!
Olyan unalmas volt az életem!
A háta!
- Ay Ogre! - Az oni arca!
Még szép, hogy az első izgalmas küzdelmet
a saját fiammal vívom.
Felélesztette.
Tényleg megteszi?
Mi? Micsoda?
Elment az esze!
Élj!
Mi?
Köszönöm a csodálatos estét.
Tedd boldoggá az apádat!
Véletlen volt, de...
Ki hitte volna, hogy egy ekkora kamra fennmarad?
Chris professzor! Mi ez?
Így, elsőre vészjóslónak tűnik.
Úgy néz ki, mint egy démon képe.
De az a kérdés,
hogy miért ilyen a hátán?
Anatómiailag nagyon pontos.
A karok, a vállak és a deréktól a lábig.
De a háta miért olyan, mint egy démon feje?
Professzor úr, ez valami vallási kép?
Ez is olyan, mint a másik.
De a háttér más.
Ezek fegyverek.
Különböző méretűek.
Fegyvereket szegeztek rá.
Nem. A fajtájukat és a számukat figyelembe véve
ezek fegyverek, harci eszközök.
Ez lenyűgöző!
Milyen elképesztő fegyverzet!
Igen. Elképesztően sok a fegyver.
De nem ez a lényeg.
Ez azt jelképezi, hogy ez az ördög akkora erővel bírt,
hogy ilyen sok fegyvert kellett bevetniük ellene.
Az biztos.
Ripityára törték a kocsit!
Még megölöd a fiad!
Egy emberre mért ütéssel ripityára törsz egy autót is. Ez elképesztő rombolás.
Kicsit későn ugyan, de Baki rájött valamire.
„Igen, olyan hatalom ellen küzdök,
ami egész nemzeteket félemlít meg.
Akkor sem tudom legyőzni, ha mindent beleadok.”
Ez az érzés...
Ez a kellemes tompaság...
Érzem. Ez az Agyserkentő?
Viszket.
Biztosan megjelent a hátamon.
A démon, az a kis oni...
Igen, minden tőlem telhetőt megtettem.
Mindent beleadtam.
Még be is pisiltem.
Mindent kipréseltem magamból.
Ennyi volt.
Elég volt.
Folytassuk?
Te valóban
erős apa vagy. Büszke vagyok rád.
Folytassuk? Vagy hagyjuk abba?
Tudom, hogy nem fog menni,
de az, hogy erre így rákérdeztél, apa, ez...
Apa!
Nekem ez... Mi van?
Az meg ki?
Eltévedtél, Hanma Yuichiro?
- Mi? - Mi van?
- „Yuichiro”? - Az ki?
Nagyapa?
Semmit sem változtál.
Milyen széles a válla!
A gyermekem a saját gyermekével küzd.
Kicsi Baki!
Igen?
Még győzhetsz.
Látja őt?
Mi? Mit lát?
Azt, aki még Yujiro előtt legyőzte Amerikát.
Legyőzte Amerikát?
Nem értem, mire gondol.
Hanma Yuichiro.
Hanma Yujiro vér szerinti apja.
Az okinavai csatában, a csendes-óceáni háború alatt.
1945. április elsejétől, amikor az amerikai hadsereg megtámadta Okinavát,
egészen szeptember hetedikéig, amikor megadták magukat a Kadenánál,
tartott az okinavai csataként ismert, hat hónapos pokol.
De valójában nem ez történt.
Tizenkét kilométerre Okinava főszigetének északkeleti partjától
van egy pici, magányos sziget,
úgy egy kilométeres. Olyan pici, hogy nem látni a térképen.
Arra a kis területre
összesen több mint 1000 tonna bombát dobtak le.
Ezer tonnát?
Ennyi robbanószert vetettek be a japánok ellene?
Nem a japán hadsereg ellen.
És nem is a helyiek ellen.
Egyetlen ember ellen használták, Hanma Yuichiro ellen.
Hajókról bombázták.
És a levegőből is.
Annyi bombát dobtak le, hogy a sziget formája is megváltozott.
Aztán leszálltak.
A katonák feladata volt megerősíteni, hogy holttestet találtak.
Könnyű feladatnak tűnt, de csak egy ideig.
Mert ott állt
az a japán, akit holttestként kellett volna visszavinniük.
Volt valaki a jobb kezében, akinek a nyaka furcsa szögben állt.
Az a katona volt, aki zárta a sort.
A hadművelet parancsnoka, James vezérőrnagy ezt mondta:
Még a Yamato csatahajó ellen is
csak 12 áldozatunk volt, mielőtt elsüllyedt!
Hogy alázhat meg minket egy majom?
„Az az ember nem egy majom.”
A fiatal tisztek nem merték kimondani, amit gondoltak.
Ez nem a hatékonyság kérdése.
Meg kell védenünk a büszke tengerészgyalogság méltóságát!
James engedélyt kért MacArthur tábornoktól,
hogy ledobjon egy atombombát.
Ez egyszerűen nevetséges!
Harmincnyolc nappal korábban
a császár bejelentette a háború végét.
Nem kaphatott rá engedélyt.
Aztán aznap este, miután elrendelték a hadműveletet,
történt valami.
A becsapódást hallva a katonák meglátták,
hogy James vezérőrnagy holtteste mélyen a hajó fedélzetébe fúródott.
Csak egy katona látta, hogy mi történt.
Amíg a fedélzeten pihent,
erőteljes remegést érzett.
Amikor a katona megfordult, tisztán látta.
Egy brutális démont, egy onit, amint nyugodtan elsétált.
Az akció parancsnoka kegyetlen halált halt.
Az Iowa csatahajó fedélzete 233 milliméter vastag volt.
A legénység szörnyen megrémült.
„Milyen erővel dobhatták így le?
Ez valami trükk volt?
Egy oni!
Miféle szörnyeteg tehette?”
Még ott volt.
Amíg a több mint 2000 főt számláló legénység nem gyűlt össze a fedélzeten,
a démon rejtve maradt.
Yuichiro a hajón egy felettébb titokzatos technikát alkalmazott.
Én magam ugyan nem láttam, de...
Tekintettel arra, hogy az Iowa több mint 2000 fős legénysége
a hajóról leugrálva menekült a vízbe,
valószínűleg nagyon rémisztő lehetett.
A teljes legénység
elhagyta az Iowa csatahajót, a nemzet büszkeségét.
Nem csoda, hogy azt mondják, legyőzte Amerikát.
Milyen technikát alkalmazott?
A neve az, hogy
„ruha”.
A fenébe, eltűnt.
A rég nem látott arc eszembe juttatott valamit.
Apa legjobb technikáját.
A feliratot fordította: Péter Orsolya