BAKI HANMA
Et halvt sekund før hjernen forstår "nå", er en ubevisst, guddommelig tilstand.
Man må se øyeblikket...
Alle gir et "signal" et halvt sekund før.
Hendene i lomma og konstant observasjon etter "nået" som skal komme.
Akkurat som sverdet i liren som venter på øyeblikket det trekkes.
"Nået" som kan komme selv nå.
Selv nå kan "nået " komme rett etter nå.
Å, det stemmer.
Hva?
En far og sønn, slektninger, som studerer hverandres intensjoner.
Men noe er feil.
Hva driver han med?
Det er nok.
Du må ikke vente et halvt sekund før du bestemmer deg for å angripe.
Hvorfor gjør han dette?
- Jeg skal si det til deg. - Si det?
Du trenger ikke noe så forhastet som det halve sekundet før "aktivering".
Fem sekunder!
Jeg skal telle ned selv, fem sekunder før jeg angriper.
Hva? En nedtelling? Er du...
Jeg bøyer hver finger. Når hånden er en knyttneve, slår jeg løst.
De skulle finne hverandres øyeblikk, men nå har det blitt noe helt annet.
Den fysiske og mentale forberedelsen.
- Gjør deg klar. - Vent litt! Jeg har ikke sagt ja ennå!
Fem.
- Fire. -Hva driver han med?
Tre.
To.
-Én! Sånn! -Nå!
Det raskeste "trekket", under en brøkdel av et sekund.
Den unge mannens kropp avgjorde at det var raskest
å ikke dra hendene ut av lommene, men la de være i samme høyde
og senke kroppen for å dra ut hendene.
Det er likt bevegelsen og det rasjonelle i iai, kunsten å trekke et sverd.
Skaftet streifer gulvet mens man vrir hoften for å trekke.
Det var kveldens beste gave fra sønnen, Baki.
Over- og underkjeven.
En hemmelig manøver som imiterer tigere.
Passende kalt Tigerkongen. En strålende bragd!
Tenk å la seg bli slått av en så klassiske manøver.
Du har nok blitt treg med alderen, Ogre.
Men uansett.
Baki, du er utrolig sterk, gutt.
Han kjente tydelig farens tykke nakke under kneet.
Han kjente godt farens arm som hadde mistet friheten.
Pappa er åpenbart under meg nå!
Han følte på en bragd større enn ham selv og en enorm uro. Han følte begge deler!
Ogre, du var altfor uforsiktig.
Baki er et monster med ditt DNA. Du har undervurdert ham altfor mye.
Din tosk.
Pappa, kan du høre meg?
"Jeg lurte på hva du ville gjøre. Jeg forventet et sånt triks fra deg."
Pappa, det er nok vanskelig for deg å si sånt i denne posisjonen.
Ikke prøv deg, pappa! Du får ikke la det ende sånn!
Du får pokker meg ikke lov! Bare prøv å komme tilbake!
Det er søren meg det Yujiro Hanma hadde gjort.
Baki, ikke gå for langt. Pappaen din er ikke så svak.
Hva?
"Ok"?
Han løfter høyre arm.
Vent. Hva er poenget med å løfte armen?
Hva betyr det? Selvtillit? Det er noe.
Er han irritert eller forvirret? Hva vil han gjøre?
Han er i en hjelpeløs posisjon. Hva kan han gjøre med høyre arm?
- En sprekk! - Jøss! Se!
Den er begravd i bakken! Armen er begravd i asfalten!
- Han er ikke et menneske! - Han er for sterk!
Det var litt av en idé å slå gjennom asfalten.
Det hadde vært umulig om det ikke var ham.
Det skal være sikkert og visst.
Ogre anser ikke bakken og asfalten på samme måte som andre.
Slåss du på toppen av gelatin eller agar blir man aldri fullstendig lagt i bakken.
Beklager, pappa. Det var virkelig et typisk triks fra meg.
Men du skjønner, denne kampen... Jeg må vinne selv om jeg tisser meg ut.
Er du sikker, sjef? Det er en stund siden det startet.
Hva da?
Nyhetene og sånt gjør en stor greie ut av det.
Vil du se en families far-sønn-kamp?
Vel, jeg vil se på!
Jeg òg.
Hva synes dere? Er ikke faren min fantastisk?
Han er så sterk at selv jeg, Baki Hanma, tisset meg ut.
Du gjorde det bra frem til Tigerkongen. Du gråter og tisser deg ut så lett.
Det stemmer. Absolutt.
Jeg gråter, tisser meg ut, bedrar og lurer. Innså du det først nå?
Jeg skal vinne uansett hva som må til.
Uansett om jeg må gråte og tisse meg ut. Uansett om jeg må bedra og lure.
- Hva var det? - Et sidespark med vridning?
Som umiddelbar kontring?
- Han landet! - Ble han ikke truffet?
Utrolig bra, pappa.
Hva?
Bra. Det er bra nok.
Hva foregår? Uttrykket hans er snilt.
Jeg visste ikke at han kunne se sånn ut!
Halvhjertede forsøk vil ikke vekke genene som sover inne i deg.
- Jeg kan slå dem våkne. - Hva?
Hanma-blodet. DNA.
Snart.
Han vil avslutte det.
Min sønn, Baki. Livet mitt var fullt av kjedsomhet.
Ryggen hans!
- Ogre! -Oni-ansiktet!
Den som ga meg spenning for første gang kunne selvsagt bare være min egen sønn.
Han fikk den til å gråte.
- Skal han virkelig gjøre det? - Hva?
Han er gal!
- Lev! - Hva?
Takk for den fantastiske kvelden.
Gjør faren din lykkelig!
Tilfeldig, ja, men hvem skulle trodd at et så stort rom ville være igjen?
Professor Chris, hva er dette?
Det virker nifst ved første øyekast. Det ser ut som en tegning av en demon.
Det som plager meg er... Hvorfor ryggen?
Anatomien er svært nøyaktig.
Armene, skuldrene og fra midjen til føttene.
Men hvorfor i all verden er bare ryggen en demon?
Professor, er dette et religiøst bilde?
- Dette er det samme. - Men bakgrunnen er annerledes.
De er våpen.
Tupper i ulike størrelser. De er våpen som er rettet mot ham.
Nei, med tanke på variasjon og antall
representerer de våpen, utrustning.
Dette er fantastisk. For en utrolig kampkraft.
Det er sant, det er en haug med våpen.
Det betyr ikke det. Det sier at djevelen hadde så mye kampkraft
at de trengte så mange våpen i kampen.
Det er sikkert og visst.
- Jøss! Bilen er helt ødelagt! - Du vil drepe sønnen din.
Knusende kraft må til for å slå noen og knuse en bil med samme slag.
Det var litt sent, men Baki innså noe.
"Ja, det jeg kjemper mot er en enorm kraft som skremmer nasjoner.
Selv om jeg gir alt jeg har, kan jeg ikke overvinne den."
Denne følelsen, denne gode nummenheten...
Jeg kan føle det. Er dette hjernedopet?
Det klør. Det er nok synlig på ryggen min.
Den lille onien... Det stemmer, jeg gjorde mitt beste.
Jeg har gitt mitt alt, selv tisset mitt. Jeg presset ut alt jeg hadde.
Jeg har fått nok.
Det er nok.
Vil du fortsette?
Du er virkelig en far som er så sterk at jeg blir stolt.
Fortsette? Eller gi slipp?
Jeg vet at det ikke vil gå.
Men å høre deg spørre meg direkte, pappa, det er så...
- Pappa. - For meg... Hva?
Hvem er det?
Har du gått deg vill, Yuichiro Hanma?
- Hva? - Hva er det?
-"Yuichiro"? - Hvem er det?
Bestefar?
- Du har ikke endret deg. - Skuldrene hans er så brede.
Mitt barn som kjemper mot sitt eget.
- Baki, gutten min. - Hva? Ja?
Du kan vinne.
- Kan han se ham? - Hva? Se hva?
Mannen som beseiret USA før Yujiro.
Beseiret USA? Jeg forstår ikke helt hva du mener.
Yuichiro Hanma. Yujiro Hanmas biologiske far.
Det var slaget ved Okinawa under andre verdenskrig.
Fra 1. april 1945, da USAs hær startet invasjonen av Okinawa,
til signeringen av kapitulasjonen 7. september i Kadena,
var seks måneder med helvete kalt Slaget om Okinawa.
Men det skjedde ikke helt sånn.
Tolv kilometer utenfor Okinawas nordøstre kyst,
er en liten, enslig øy på under én km. Den er så liten at den ikke er på kart.
I det lille området
ble det til samme sendt 1000 tonn med eksplosiver.
Tusen tonn? Ble så mye brukt mot Japans hær?
Ikke mot Den keiserlige japanske hær eller mot lokalbefolkningen.
Det ble brukt på én mann, Yuichiro Hanma.
Sjøartilleri bombarderte ham fra havet. Luftbombing fra oven.
Selv øya endret form etter all bombingen.
De landet. Soldatenes oppdrag var å bekrefte liket.
Følelsen av et lett oppdrag var kortvarig.
Der stod den japanske mannen de skulle ta med tilbake som lik.
Hengende i høyre hånd, med nakken i en merkelig vinkel,
var den bakerste soldaten.
Operasjonens kommandør, generalmajor James, sa dette...
Selv mot krigsskipet Yamato, hadde vi bare tolv tap før det sank!
Hvordan kan vi bli vanæret sånn av én ape?
"Den mannen er ingen pokkers ape."
De unge soldatene tiet om tankene.
Dette handler ikke om effektivitet.
Det handler om å beskytte vår stolte marines verdighet!
Av alle ting, ba James general MacArthur
om tillatelse til å bruke en atombombe.
Det er helt latterlig!
Trettiåtte dager tidligere
annonserte keiseren slutten på krigen.
De kom ikke til å få tillatelse.
Det skjedde den kvelden, etter ordren om å stanse operasjonen.
Etter å ha hørt lyden av et støt, så soldatene
generalmajor James' kropp som var stukket dypt i skipets dekk.
Bare én soldat var vitne til hendelsen.
Mens han slappet av på dekk, ble han skremt av et stort krasj.
Soldaten så det tydelig da han snudde seg.
Synet av en svært brutal oni
som skulle til å gå rolig bort.
Det var en brå og grusom slutt for operasjonens kommandør.
Slagskipet Iowas dekk var 233 millimeter tykt.
Mannskapet skal ha vært svært redde.
"Hva slags kraft ble brukt til å kaste ham ned sånn?"
"Var dette en slags teknikk?" "En oni!"
"Hva slags monster er dette?"
Han hadde ikke dratt.
Frem til mannskapet på 2000 hadde samlet seg på dekk,
hadde onien gjemt seg.
Yuichiro brukte en svært mystisk teknikk på det skipet.
Jeg så det ikke selv, men...
Men over 2000 fra mannskapet
hoppet over bord og ut i havet for å flykte.
Så du kan nok forstå hvor forferdelig det var.
Hele mannskapet hadde forlatt skipet, nasjonens stolthet, innen noen få minutt.
Det er ikke rart de sier at han beseiret USA.
Hva slags teknikk var det?
Dette er navnet på teknikken.
"Kjole".
Pokker, han forsvant.
Jeg husket noe da jeg så det ansiktet. Pappas beste teknikk.
Tekst: Lovise Kvalsund