En halv sekund innan hjärnan bearbetar "nuet"...
Det är ett gudomligt tillstånd inte ens personen själv är medveten om.
För att få grepp om ögonblicket
skickar alla ut en "signal" en halvsekund innan.
De har händerna i fickorna och observerar ständigt,
spanande efter "nuet".
Precis som ett svärd i sin skida,
väntande på ögonblicket då det dras.
"Nuet" som kan komma även nu.
Även nu kan det "nuet"
komma precis efter nu.
Just det.
Va?
En far och son, släktingar, granskar varandras avsikter.
Men det stämmer inte riktigt.
Vad håller han på med?
Det räcker.
Vi behöver inte vänta till halvsekunden innan vi fattar beslutet att attackera.
Varför...?
Varför gör han så här?
Jag ska berätta.
Berätta?
Det behöver inte vara så jäktigt som halvsekunden innan beslutsfattandet.
Fem sekunder!
Jag räknar ner, fem sekunder innan jag attackerar.
Va, en nedräkning? Är du...?
Jag kommer att böja varje finger,
och när min hand förvandlas till en knytnäve
gör jag min attack.
De skulle granska varandras utlösningsmoment,
men det har blivit en helt annan lek.
Den fysiska och mentala förberedelsen...
- Förbered dig. - Vänta...
Vänta lite! Jag har inte gått med på det än!
Fem.
Fyra.
Vad håller han på med?
Tre.
Två.
Ett!
Så!
Nu!
Det snabbaste sättet att dra en knytnäve, snabbare än en bråkdels sekund...
Den unga mannens kropp beslutade att det snabbaste sättet
inte var att dra händerna ur fickorna,
utan att lämna händerna i samma höjd och sänka kroppen för att dra ut dem.
Det liknar rörelsen inom och grunden för iaijutsu,
konsten att dra ett svärd,
där fästet förblir på golvet medan höften vrids för att dra svärdet.
Det var den största gåvan från hans son Baki den kvällen.
Överkäken.
Underkäken.
En hemlig teknik som imiterar tigerkäkens rörelse...
...passande nog kallad "tigerkungen"!
En lysande bedrift.
Att låta sig besegras med en så klassisk rörelse...
Du måste ha blivit långsam på äldre dagar, Besten.
Men ändå...
Baki.
Du är otroligt stark, grabben.
Han kände tydligt sin fars tjocka hals under knät.
Han kände tydligt sin fars arm berövad rörlighet.
Pappa är helt klart
under mig just nu.
En känsla av prestation större än han själv
och en oro större än livet...
Han kände både och.
Besten, du var alldeles för vårdslös.
Baki är ett monster med ditt DNA. Du underskattade honom för mycket.
Din idiot.
Pappa,
hör du mig?
"Jag undrade vad du skulle göra.
Det här är precis ett sånt trick jag skulle förvänta mig."
Pappa,
det måste vara svårt att säga nåt sånt i den här positionen.
Försök inte, pappa! Bäst du inte låter det sluta så här!
Jag vägrar acceptera det! Försök återhämta dig, för fasen!
Det är vad Yujiro Hanma skulle göra, för fasen!
Baki, utmana inte ödet. Din pappa är inte så svag.
O...
Okej?
Han lyfter
sin högerarm...
Vänta, varför skulle han lyfta armen?
Vad tyder det på? Självförtroende?
Det kan inte vara grundlöst.
Är han upprörd eller förvirrad? Jag kan inte förutse vad han ska göra!
Han är i en hjälplös position. Vad kan han göra med sin högerarm?
- En spricka i marken! - Titta!
- Den är begravd i marken! - Hans arm är begravd i asfalten!
- Han är inte mänsklig! - Han är för jävla stark!
Att slå igenom asfalten...
Det är en sjuhelvetes idé.
Det skulle inte ha varit möjligt om det inte hade varit Yujiro Hanma.
Det är ett som är säkert. Det stämmer helt och hållet.
Bestens uppfattning av marken och asfalten är inte densamma som alla andras.
Om man slogs på gelatin eller agar
skulle fasthållningen inte vara en fasthållning.
Förlåt, pappa.
Det där var...
...ett typiskt trick för mig.
Men du förstår,
den här fajten...
Jag måste vinna även om jag kissar på mig.
Är du säker, chefen?
Det var ett tag sen den började.
Vad?
Jag menar...
Nyheterna och grejer gör en stor grej av det.
Vill du se
nån familjs far-son-fajt?
Tja...
Jag vill titta!
Jag med.
Vad tycker ni?
Är inte min pappa rätt grym?
Han är så stark
att jag, Baki Hanma, kissade på mig.
Du skötte dig bra fram till tigerkungen.
Du gråter och kissar på dig så enkelt.
Det stämmer.
Det stämmer helt.
Jag gråter.
Jag kissar på mig.
Jag bedrar.
Jag lurar.
Insåg du det nu?
Jag ska ta hem segern
oavsett vad som krävs.
Även om jag gråter.
Även om jag kissar på mig.
Även om jag måste bedra.
Även om jag måste luras.
Vad var det där?
En rullspark?
Till motattack?
- Han landade! - Blev han inte träffad?
Rätt bra, pappa.
Schyst. Det är bra nog.
Vad händer?
Han har en vänlig blick.
Jag...
Jag visste inte att han kunde se ut så där.
Halvtaskiga försök kommer inte att väcka generna som sover inom dig.
Jag är redo att slå dem vakna.
Hanma-blodet...
DNA:t...
Det dröjer inte länge nu.
Han kommer att avsluta det.
Min son, Baki,
mitt liv var fullt av tristess.
Hans rygg!
- Det är Besten! - Onis ansikte!
Personen som gav mig min första spänning
kunde naturligtvis bara vara min egen son.
Han har fått den att gråta.
Tänker han verkligen göra det?
Han är galen.
Lev.
Tack för den underbara kvällen.
Gör din pappa lycklig!
Ett sammanträffande, men...
Vem hade trott att en så här stor kammare fortfarande fanns kvar?
Professor Chris, vad är det här?
Vid första anblick tycks det vara olycksbådande.
Det ser ut som en målning av en demon.
Det som stör mig är...
Varför ryggen?
Ur ett anatomiskt perspektiv är den väldigt exakt.
Armarna,
axlarna,
från midjan till fötterna...
Men varför i hela friden ser ryggen ut som ett demonansikte?
Professorn, är det här en religiös bild?
- Den här är likadan. - Men bakgrunden är annorlunda.
De är vapen.
Spetsar av olika storlek...
De är vapen riktade mot honom.
Nej, med tanke på varianterna och antalet
representerar de vapenarsenaler.
Det här är fantastiskt. Vilken otrolig stridskraft.
Det är sant. Det är en jäkla massa vapen.
Det är inte vad det betyder.
Det betyder att den här djävulen hade sån stridskraft
att så många vapenarsenaler behövdes för att möta den.
Det är ett som är säkert.
Oj, bilen är helt förstörd!
Du kommer att döda din son.
Den destruktiva kraften som krävs för att slå en människa
och krossa en stor skåpbil med samma slag...
Det var lite sent, men Baki insåg nåt.
"Det jag fajtas mot
är en ultrakraft som skrämmer hela nationer.
Även om jag gav allt jag hade
skulle jag inte kunna besegra den."
Den här känslan... Den här underbara domningen...
Jag känner det. Är det hjärndrogen?
Det kliar.
Den måste synas på min rygg,
min lilla oni...
Det stämmer.
Jag gjorde allt jag kunde.
Jag har gett allt jag har, till och med mitt kiss.
Jag pressade ut allt jag hade.
Jag har fått nog.
Det räcker.
Vill du fortsätta?
Du är verkligen
en far så stark att det gör mig stolt.
Fortsätta?
Eller släppa taget?
Jag vet att det inte kommer att funka,
men att höra dig fråga det direkt...
Det är bara så...
Pappa.
För mig...
Vem är det?
Har...?
Har du gått vilse, Yuichiro Hanma?
- Va? - Vad är det?
- Yuichiro? - Vem är det?
F...
Farfar?
Du har inte förändrats.
Hans...
Hans axlar är så breda.
Mitt barn, som kämpar mot sitt eget.
Baki, min gosse.
Ja?
Du kan vinna.
Kan han se honom?
Va?
- Se vadå? - Mannen som besegrade USA innan Yujiro.
Besegrade USA?
Jag förstår inte vad du menar.
Yuichiro Hanma, Yujiro Hanmas biologiska far.
Det var slaget om Okinawa under Stillahavskriget.
Från den 1 april 1945,
när den amerikanska armén inledde sin invasion,
fram till kapituleringen den 7 september i Kadena...
Det var ett sex månaders helvete som kallades slaget om Okinawa.
Men så var det inte.
Tolv kilometer från Okinawas nordöstra strand
ligger en ynklig ensam ö.
Den är en kilometer i omkrets, så liten att den inte syns på nån karta.
In i det lilla området
avfyrades drygt 900 ton sprängämnen.
Niohundra ton?
Användes så många sprängämnen mot Japans armé?
Inte mot den kejserliga japanska armén. Inte heller mot lokalbefolkningen.
De användes mot en enda man: Yuichiro Hanma.
Bombardemang från vapen på havet.
Bombanfall från luften.
Efter så många bombningar att även öns form hade förändrats
landade de.
Soldaternas uppdrag var att bekräfta att han var död.
Men känslan av att det var en barnlek varade inte länge.
Stående där
var den japanska mannen vars lik de skulle ta med tillbaka.
Dinglande från höger hand, med nacken hängande i en konstig vinkel,
var soldaten som hade varit längst bak.
Befälhavaren för operationen, generalmajor James, sa så här...
Även mot slagskeppet Yamato led vi bara 12 offer innan det sjönk!
Hur fan kan vi förödmjukas av en enda apa?
"Den mannen är ingen jäkla apa."
De unga officerarna svalde sina ord.
Det handlar inte om effektivitet,
utan om att skydda vår stolta marinkårs värdighet!
Av alla saker bad James överbefälhavare MacArthur
om tillstånd att använda en atombomb.
Det är löjligt, helt löjligt!
Trettioåtta dagar tidigare
tillkännagav kejsaren krigets slut i en sändning.
Tillstånd skulle aldrig beviljas.
Den kvällen, efter ordern att lägga ner operationen...
Det var då det hände.
Efter att ha hört ljudet av ett nedslag såg soldaterna
generalmajor James lik nedtryckt djupt i skeppets däck.
Endast en soldat bevittnade den här händelsen.
Medan han tog det lugnt på däck
chockades han av en massiv krasch.
När soldaten vände sig om såg han det tydligt:
Synen av en grymt brutal oni, på väg att lugnt gå sin väg.
Det var ett plötsligt och ohyggligt slut för befälhavaren.
Iowa-slagskeppets däck var 233 mm tjockt.
Besättningsmännen blev tydligen djupt omskakade.
"Vilken styrka användes för att kasta ner honom så där?"
"Var det nån sorts teknik?"
"En oni!"
"Vad är det för sorts monster?"
Han hade inte gått.
Tills de drygt 2 000 besättningsmännen alla hade samlats på däck
hade oni gömt sig.
På skeppet använde Yuichiro en väldigt mystisk teknik.
Jag såg den inte personligen.
Men då de drygt 2 000 besättningsmännen
kastade sig överbord och ner i havet för att fly
kanske du kan förstå hur hemsk den var.
På bara några minuter hade hela besättningen övergett Iowa,
deras nations stolthet.
Inte undra på att de säger att han besegrade USA.
- Vad var det för teknik? - Det här är vad tekniken kallas:
"Klädsel."
Fan, han försvann.
Efter att ha sett det ansiktet kom jag ihåg nåt:
Pappas bästa teknik.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson