БАКІ ХАНМА
За пів секунди до команди мозку «зараз».
Це божественний стан, якого людина навіть не усвідомлює.
Упізнати цю мить...
Кожна людина подає «сигнал» за пів секунди до цього.
З руками в кишенях і пильно спостерігаючи,
вони чекають на це «зараз».
Як меч у піхвах, що чекає на ту мить, коли його витягнуть.
«Зараз», яке може настати вже зараз.
І тепер це «зараз» може настати будь-якої миті.
А, точно.
Га? Що?
Батько і син, кровні родичі, з'ясовують наміри один одного.
Та це неправильно.
Що він робить?
Досить.
Нема потреби чекати пів секунди, перш ніж нападати.
Нащо він це робить?
Я тобі скажу.
Скажеш?
Немає потреби в такому поспіху, як пів секунди до «активації».
П'ять секунд!
За п'ять секунд до нападу я сам вестиму зворотний відлік.
Що? Зворотний відлік? Ти...
Я загинатиму пальці,
і коли моя долоня перетвориться на кулак,
я атакуватиму.
Вони мали шукати тригерний момент,
але це перетворилося на зовсім іншу гру.
Фізична підготовка. Психічна підготовка.
Приготуйся.
Що? Стривай! Я ще не погодився!
П'ять.
Чотири.
Що це за гра така?
Три.
Два.
Один!
Ось!
Зараз!
Найшвидше «витягання кулака», швидше за частку секунди.
Зрештою, тіло юнака вирішило, що швидше буде не витягнути руки з кишень,
а залишити руки на тій висоті і опустити тіло так, щоб руки витягнулися.
Це подібне
до руху тіла в іайдо — бойовій техніці швидкого виймання меча.
Коли руків'я торкається підлоги, а стегно вивертається, щоб вийняти меч.
Це був найкращий подарунок того вечора від його сина, Бакі.
Верхня і нижня щелепи...
Секретна техніка, що імітує скрегіт щелеп тигра.
Називається «Король тигрів».
Чудовий прийом!
Дозволити себе перемогти таким класичним бойовим прийомом...
Ти, мабуть, став повільнішим на старості, Огре.
Але все ж...
Бакі, ти неймовірно сильний, хлопче.
Він чітко відчував товсту шию батька під коліном.
Він чітко відчував руку батька, позбавлену свободи.
Тато зараз точно піді мною!
Почуття досягнення більше, ніж він сам,
і неспокій, більший за життя...
Він відчував і те, і те!
Огре, ти був надто необережний.
Бакі — чудовисько з твоєю ДНК.
Ти його занадто сильно недооцінив.
Ідіот.
Тату, ти мене чуєш?
«Мені було цікаво, що ти зробиш,
і це саме той прийом, якого я очікував від тебе».
Тату, упевнений, тобі важко таке казати, лежачи отак.
Годі прикидатися, тату!
Не дай бою закінчитися отак!
Я цього не прийму!
Спробуй вивернутись!
Саме так вчинив би Юджіро Ханма, чорт забирай!
Бакі, не випробовуй свою удачу.
Твій тато не такий слабкий.
Га?
«Добре»?
Він піднімає праву руку...
Стривай.
Який сенс піднімати руку?
Що це означає? Упевненість?
Це явно небезпідставно.
Він засмучений чи збентежений? Не можу передбачити його дій!
Він в абсолютно безпорадному становищі.
Що він може зробити правою рукою?
-Тріщина в землі! -Овва! Дивіться!
Він встромив руку в землю!
Його рука пробила асфальт! Жах!
Він не людина!
Він надто сильний!
Пробити асфальт...
А це шалена ідея.
Це неможливо, якщо ти не Юджіро Ханма.
Однозначно.
Це абсолютна правда.
Огри інакше сприймають землю і асфальт, ніж усі.
Якщо битися на поверхні з желатину чи агару,
то втриматися на ногах буде важко.
Вибач, тату. Це справді був...
типовий для мене прийом.
Але, розумієш, цей бій...
Я мушу виграти, навіть якщо обмочу штани.
Ви впевнені, босе?
Це вже давно почалося.
Що почалось?
Ці новини набирають обертів.
Ти хотів би подивитися на сімейну бійку батька і сина?
Ну...
На цю хочу подивитися!
Я теж.
Що скажете, народ?
Хіба мій тато не дивовижний?
Він такий сильний, що навіть я, Бакі Ханма, обмочив штани.
Ти добре бився до «Короля тигрів».
Ти так легко плачеш і мочишся.
Це точно.
Так і є.
Я плачу. Я мочуся. Я обманюю. Я хитрую.
Ти щойно це зрозумів?
Я виграю, хай там що.
Навіть якщо доведеться плакати чи мочитися.
Чи обманювати, чи хитрувати.
Що це було?!
Обертовий удар?
Миттєва контратака?
Він приземлився!
Його не вдарили?
Дуже добре, тату.
Га?
Так. Досить добре.
Що відбувається? Вираз обличчя ласкавий.
Я й гадки не мав, що він буває таким.
Такі недолугі спроби не розбудять гени, які сплять у тобі.
Я готовий розбудити їх у бою.
Га?
Кров Ханми... ДНК...
Зовсім скоро.
Він покінчить із цим.
Мій сину, Бакі...
Моє життя було сповнене нудьги.
Його спина!
-Огр! -Обличчя демона оні!
Тим, хто подарував мені перше захоплення,
міг бути лише мій власний син.
Він його проявив.
Він справді це зробить?
Га? Що?
Він божевільний!
Живи.
Га?
Дякую за чудовий вечір.
Порадуй свого батька!
Випадковість, звісно, але...
Хто б міг подумати, що вціліє зала такого розміру?
Професоре Крісе, що це?
На перший погляд здається зловісним.
Схоже на малюнок демона.
Але мені цікаво,
чому саме на спині?
З анатомічної точки зору, виконання дуже точне.
Руки... Плечі... Від талії до стоп...
Але чому спина схожа на обличчя демона?
Професоре, це якийсь релігійний образ?
Тут те саме.
Тільки фон інший.
Це зброя.
Наконечники різних розмірів...
Це зброя, спрямована на нього.
Ні. Зважаючи на різноманітність і кількість,
вони символізують силу озброєння.
Дивовижно.
Така неймовірна бойова сила.
Ваша правда. Це величезна кількість зброї.
Це означає геть не те.
Це символізує, що демон мав таку велику бойову силу,
що стільки зброї знадобилося б, щоб його здолати.
Це точно.
Боже! Машина знищена!
Так ти вб'єш свого сина.
Неймовірна руйнівна сила, здатна одним ударом
вразити живу мішень і повністю розтрощити великий фургон.
Було трохи запізно, але Бакі дещо зрозумів.
«Так, те, з чим я зараз борюся, — це ультрасила, яка лякає цілі народи.
Навіть якщо викладуся на повну,
я не зможу його здолати».
Це відчуття...
Це солодке заціпеніння...
Я відчуваю це. Невже це «Опіат мозку»?
Свербить.
Мабуть, на моїй спині проявляється
той маленький демон оні.
Так, я зробив усе, що міг.
Я вклав у цей бій усе.
Навіть сечу.
Я вичавив із себе усе, що мав.
Годі.
З мене досить.
Хочеш продовжити?
Ти справді
такий сильний батько, що я пишаюся тобою.
Продовжити? Чи відпустити?
Я добре знаю, що це марно,
але почути, як ти запитуєш у мене це прямо, тату, це так...
Тату...
Для мене це...
Га?
Хто це?
Ти загубився, Юічіро Ханмо?
-Га? -Що це таке?
-«Юічіро»? -Хто це?
Дідусю?!
Ти геть не змінився.
У нього такі широкі плечі.
Мій син б'ється зі своїм сином.
Бакі, хлопчику мій.
Га? Що?
Ти можеш перемогти.
Він його бачить?
Га? Що? Кого він там бачить?
Чоловіка, який здолав Америку до Юджіро.
Що? Здолав Америку?
Я не зовсім розумію, про що ви.
Юічіро Ханма.
Біологічний батько Юджіро Ханми.
Битва за Окінаву, тихоокеанський театр воєнних дій.
Від 1 квітня 1945 року,
коли армія США почала вторгнення на Окінаву,
до підписання капітуляції 7 вересня в Кадені,
то були шість місяців пекла під назвою «Битва за Окінаву».
Але насправді все було ось як.
За 12 кілометрів від північно-східного узбережжя найбільшого острова, Окінави,
є острів з окружністю менше 1 кілометра, такий малий, що його немає на жодній мапі.
На цю невелику територію
було випущено понад 1000 тонн вибухівки.
Тисячу тонн?
Таке важке бомбардування японської армії?
Не проти імперської японської армії.
І не проти місцевих.
А проти однієї людини, Юічіро Ханми.
Бомбардування з морських гармат з океану.
Авіаудари з неба.
Після стількох бомбардувань, які навіть форму острова змінили,
вони висадилися на острів.
Місія солдатів полягала в тому, щоб просто підтвердити, що він труп.
Але пікніковий настрій тривав ненадовго.
Там стояв японець,
якого вони мали повернути як труп.
У його правій руці, з неприродно звернутою шиєю,
висів солдат, який ішов останнім.
Командувач цією операцією, генерал-майор Джеймс, сказав так:
Навіть проти лінкору «Ямато»
ми втратили лише 12 осіб, поки його потопили!
Як одна мавпа могла нас так зганьбити?
«Цей чоловік — не клята мавпа».
Молоді офіцери проковтнули свої слова.
Ідеться не про ефективність.
Це питання престижу для нашої гордої морської піхоти!
З усіх речей Джеймс попросив у верховного головнокомандувача Макартура
дозволу на використання ядерної бомби.
Це безглуздо!
За 38 днів до того
була трансляція, в якій імператор оголосив про закінчення війни.
Отримати дозвіл можливості не було.
А того вечора, після віддання наказу про припинення операції,
стався той інцидент.
Почувши звук удару, солдати побачили
труп генерал-майора Джеймса, який глибоко застряг у палубі корабля.
Очевидцем цієї події був лише один солдат.
Коли він відпочивав на палубі,
вона здригнулася від сильного удару.
Коли солдат озирнувся, він побачив це.
Обличчя люто жорстокого демона оні, який збирався спокійно піти геть.
ОНІ
Це був раптовий, жахливий кінець для командувача операцією.
Палуба лінкора «Айова» була завтовшки 233 міліметри.
Члени екіпажу були дуже налякані.
«Яку силу застосували, щоб так його скинути?!»
«Це була якась техніка?»
«Демон оні!»
«Що це за чудовисько?»
Він не пішов.
Допоки весь екіпаж із понад 2000 осіб не зібрався на палубі,
оні просто ховався.
На тому кораблі Юічіро використовував дуже таємничу техніку.
Особисто я цього не бачив, але...
Враховуючи той факт, що понад 2000 членів екіпажу «Айови»
вистрибнуло за борт, в океан, щоб утекти,
гадаю, ви зрозумієте, наскільки жахливою вона була.
За лічені хвилини
увесь екіпаж покинув лінкор «Айова», гордість своєї країни.
Тож не дивно, що кажуть, ніби він здолав Америку.
Що то була за техніка?
Назва цієї техніки...
«Сукня».
Чорт, він зник.
Побачивши обличчя, якого давно не бачив, я дещо згадав.
Найкращу техніку тата.
Переклад субтитрів: Марина Хижнякова