‫- באקי הנמה -‬
‫אבי, יואיצ'ירו ואני שונים לחלוטין.‬
‫אנחנו הפכים גמורים.‬
‫ההשקפות שלנו על החיים, סגנון החיים שלנו‬ ‫ואפילו הטכניקות שבהן אנחנו משתמשים.‬
‫למרות זאת, יש טכניקה אחת שלו‬
‫שאני שונא להודות שאני גאה בה.‬
‫זו זאת! זאת האחת, לא...‬
‫שתוק!‬
‫כך קראו הנחתים לטכניקה הזאת.‬
‫"שמלה."‬
‫אה! מה?‬
‫נונצ'קות?‬
‫בתרגום ישיר, אם תרצה...‬
‫נקרא לזה "לבוש".‬
‫כולם, אתם חושבים שהדרך שלי לחנך מוגזמת?‬
‫ננוצ'קות אנושיות.‬
‫מה רואה האדם שזה נעשה לו?‬
‫לא "רואה", אלא "ראה".‬
‫הנוף שלהם משתנה במהירות גבוהה במיוחד,‬ ‫אז הוא משתנה בן רגע‬
‫מ"העבר" ואז ל"זיכרון".‬
‫הכוח הצנטריפוגלי שלא נחווה מעולם‬ ‫גורם לדם להצטבר בראש.‬
‫האף, הפה, האוזניים והעיניים.‬
‫הפתחים האלה מתפקדים כפתחי יציאה לדם.‬
‫האדמה, השמיים, האנשים, הנוף... אדומים.‬
‫אבא... אדום.‬
‫בנוסף, כמות הדם העצומה שזורמת לתוך העיניים‬
‫גורמת למה שנקרא "אודם" בעולם התעופה,‬
‫אשר גורם אפילו לשמי הלילה להיראות אדומים.‬
‫האנרגיה העצומה שהופקה לפתע לנגד עיניהם...‬
‫היה ברור במבט אחד שזה לא היה בשליטתם.‬
‫רמת הסכנה הייתה כמו...‬
‫זריקת פטיש בחדר סגור.‬
‫האזור ברדיוס של 100 מטר‬ ‫כמעט התרוקן מאנשים.‬
‫אני מבין עכשיו. מלפנים ומאחור,‬ ‫שמאלה וימינה, למעלה ולמטה.‬
‫באקי הוא כעת "שמלה" חצי שקופה‬ ‫שמכסה את יוג'ירו.‬
‫לעולם לא אוכל לעשות את מה שהוא עושה.‬
‫אפילו אם הייתי יכול לזרוק בעדינות‬ ‫אדם כאילו הוא מגבת,‬
‫אני לעולם לא אצליח‬ ‫להשתמש בהם ככלים בכזו מיומנות.‬
‫לא כמו כלי נשק שאני מכיר מקרוב.‬
‫כלי נשק? זהו זה!‬
‫נונצ'קות אינן סתם כלי.‬
‫הן כלי נשק!‬
‫אם זה המצב, אז מה שבא אחרי זה...‬
‫באקי, אתה שומע אותי?‬
‫בין אם אתה שומע אותי או לא,‬
‫תגן על עצמך!‬
‫תגן על הגוף שלך!‬
‫אם אתה קורא לעצמך הנמה,‬
‫אז תגן על עצמך לחלוטין!‬
‫שלא תעז תמות!‬
‫המכונית שאביו הכה בה התהפכה על צידה.‬
‫הנשק שהוא השתמש בו היה בנו.‬
‫אל תזלזלו‬
‫בבן שלי.‬
‫הילד הזה...‬
‫באקי הנמה, אל תזלזלו בו.‬
‫אל תזלזלו בכוח העוצמתי הלוא הוא באקי הנמה.‬
‫יפהפה.‬
‫אני מקנא.‬
‫איזו מערכת יחסים בוטחת.‬
‫ידעתי.‬
‫אין ספק בכך. אני מסוגל!‬
‫קיבלתי את היכולת הזו במתנה.‬
‫מול ההתקפות האלה...‬
‫אני מתמודד איתן.‬
‫אני מגן על עצמי לחלוטין.‬
‫הפינה שאני עומד להיכנס בה...‬
‫הזכוכית, הצמיג, המכניקה...‬
‫אני מתמודד עם הכול.‬
‫כבר הדפתי אותם.‬
‫כבר התחמקתי, נמלטתי ולעיתים השמדתי אותם.‬
‫אפילו עם מה שאני מתמודד איתו...‬
‫אני ממשיך להתאושש.‬
‫היי, כמה זמן תחזיק לי את היד‬ ‫כאילו אנחנו חברים?‬
‫אתה מתכנן לצאת איתי לטיול?‬
‫לא.‬
‫יש לי מתנה בשבילך, סוג של מחוות תודה.‬
‫קבל אותה בבקשה.‬
‫לא נעים לי שאני רק מקבל כל הזמן.‬
‫זו חתיכת בובה מחורבנת.‬
‫זו לא בדיוק בובה, יותר כמו סמוראי.‬
‫מתי הכנת את זה?‬
‫בזמן שהוטחתי על דברים.‬
‫אחד, אחד.‬
‫חיברתי והכנסתי אותם.‬
‫אבל התכוונתי שזה ייראה‬ ‫הרבה יותר מגניב מזה.‬
‫הידיים והרגליים שלו קצת...‬
‫זה לא בסדר.‬
‫שמתי לב כשהטחתי אותך.‬
‫ההשפעה שהייתי אמור להרגיש,‬ ‫שהייתה אמורה לעבוד דרך היד שלי,‬
‫לא הייתה ממש מורגשת.‬
‫חשבתי שאתה עושה איזה תעלול.‬
‫נגד נקודות פגיעה קשות וחדות,‬
‫אתה דחית, התחמקת והרסת...‬
‫הגנת על עצמך לחלוטין.‬
‫לא הוטחת על ידי.‬
‫הידיים והרגליים שלו קצת מחוספסות.‬
‫מה אמרת קודם?‬
‫אתה מתכוון ל"אני זה שמקבל כל הזמן"?‬
‫לזה התכוונתי, אבא.‬
‫כבר קיבלתי...‬
‫את הניצחון ממך!‬
‫באמת השתעממתי מכל בחינה.‬
‫נמאס לי מהדבר הזה שנקרא חיים.‬
‫שכחתי מתי,‬
‫אבל חמישה פושעים נידונים למוות‬ ‫מכל רחבי העולם התאספו יחד.‬
‫כל החמישה נראו טוב.‬
‫המוטו שלהם היה,‬
‫"אנחנו רוצים לדעת תבוסה."‬
‫אני מבין את זה.‬
‫אני מבין את זה עד כאב.‬
‫לפני שהבחנתי, הבנתי שאני עומד שם...‬
‫בפסגה.‬
‫היכן שלא נותרה לי מטרה לכוון אליה.‬
‫לא היה נתיב לבחור בו.‬
‫ולמרות זאת, לא יכולתי פשוט להפסיק ללכת.‬
‫אז הלכתי ברגל, בחיפוש אחר נתיב.‬
‫אף אחד לא יבין.‬
‫זו טרגדיה כשאין דבר שיאתגר אותך.‬
‫אף אחד לא יבין.‬
‫כשהכוח מגיע לנקודה הכי קיצונית,‬ ‫הוא לוקח את כל החלומות שלך.‬
‫כשהכוח נלקח לנקודה הכי קיצונית,‬ ‫כל האור נגנב מהחיים.‬
‫ממון. תהילה. סטטוס.‬
‫עם כל כך הרבה כוח פיזי, הכול בהישג יד.‬
‫אף אחד לא יבין.‬
‫אני כל כך חזק, שום דבר לא מהווה אתגר!‬
‫תשמע, באקי...‬
‫להיות הורה זה דבר נהדר.‬
‫רק אב ובנו, בלי שאף אחד יפריע לנו.‬
‫הוא לא ספג...‬
‫שום נזק?‬
‫תיהנה להיות אבא ולהיות בן.‬
‫זה בהחלט נחמד, להיות הורה.‬
‫נכון?‬
‫אני לא יודע למה אתה אומר "נכון?"‬
‫אבל בדיוק כפי שציפיתי. לא...‬
‫אפילו יותר משציפיתי, אנחנו מחוברים.‬
‫אתה הנמה אמיתי.‬
‫אני לא מתנגד לחיות כהנמה.‬
‫מה זה אומר להיות הנמה?‬
‫אין צורך לשאול. זה מרגיש כאילו...‬
‫נכון, אני ללא ספק בן הנמה אמיתי.‬
‫לא משנה כמה תנסה,‬ ‫תשיג יותר ממה שניסית להשיג.‬
‫אז בגלל זה...‬
‫ויתרתי.‬
‫אני אהיה זה שידאג לך, אבא!‬
‫אנחנו אב ובן, אחרי הכול.‬
‫יפה... חבטה יפה!‬
‫אני לא זוכר מתי חטפתי אגרוף בבטן ככה.‬
‫אבא, אתה משועמם?‬
‫מתוך שנאת שעמום,‬
‫טיילתי ברחבי יפן ומעבר לה,‬
‫בצד הרחוק של כדור הארץ,‬ ‫אפילו בקוטב הצפוני.‬
‫שיחקתי עם אמני לחימה, ספורטאים,‬
‫חיות פראיות, חיות ענק, כלי נשק,‬
‫העולם התחתון, כוחות מדיניים ועם צבאות.‬
‫אבל מי חשב שאמצא את הצעצוע שיספק אותי,‬ ‫כמו שאף אחד מאלה לא הצליח,‬
‫כל כך קרוב אליי.‬
‫לא רק קרוב...‬
‫זה נכון. אנחנו לא סתם קרובים.‬
‫החלום החמקמק שהסתובבתי לחפש בכל מקום‬
‫לא היה רק בבית שלי, הוא היה חלק ממני!‬
‫אבא, כשילד מקבל צעצוע, מה קורה לדעתך?‬
‫הוא ישחק איתו בלי הפסקה, וישחק, וישחק...‬
‫עד שלבסוף הוא ישמיד אותו.‬
‫מוות...‬
‫נכון.‬ ‫-מה?‬
‫למה את פה?‬
‫"למה"?‬
‫קרב האב והבן החזקים ביותר בעולם...‬
‫זה בכל ערוצי הטלוויזיה ובאינטרנט!‬
‫אבל זה מספיק.‬
‫אם אתם מתכוונים להילחם, תילחמו.‬ ‫אם אתם מתכוונים להפסיק, תפסיקו.‬
‫אתם מניפים כמה אגרופים ואז מקשקשים.‬
‫אתם בועטים קצת, ואז נהיים רגשניים.‬
‫אני לא מסוגלת לצפות בזה, זה כל כך מייגע!‬
‫מי זאת?‬
‫הם יהרגו אותה!‬
‫זו בכלל לא תחרות!‬
‫זה לא קרב.‬
‫אבל זאת כן תחרות.‬
‫אנחנו אב ובן, אחרי הכול.‬
‫ברור שנדבר ונהיה רגשניים.‬
‫ולשמחתי, יש "משחקים"‬ ‫שרק אב ובן יכולים לשחק.‬
‫הטכניקות שבהן השתמשתי הערב,‬
‫ברובן השתמשתי רק כי התמודדתי מול אבא שלי.‬
‫אלה טכניקות קטלניות‬ ‫שלא ניתן להשתמש בהן נגד אנשים.‬
‫גם אבא שלי,‬
‫כל הטכניקות שהוא שחרר היו כמו נשק צבאי.‬
‫קוזה...‬
‫בדיוק בגלל זה עצרת אותנו, נכון?‬
‫"אם אתם מרשים לעצמכם לשוחח,‬
‫"אם אתם אוהבים זה את זה‬ ‫עד כדי סנטימנטליות,‬
‫"אז למה שלא תפסיקו לריב?"‬
‫"אם אתם עומדים למות,‬
‫"אם אתם מתכוונים להרוג זה את זה,‬
‫"למה שלא תסכימו להפסיד?"‬
‫קוזה, מאחר שאת אישה,‬
‫בטח קשה לך להבין את זה.‬
‫וואו! איקי!‬
‫כל הטכניקות שהמשכנו לשלוט בהן.‬
‫כל הכאב שצברנו.‬
‫והאושר שבא עם היכולת להפגין אותם במלואם.‬
‫האושר שבא עם היכולת להשתחרר באופן פתוח!‬
‫המשמעות של אבי בעיניי,‬ ‫והמשמעות שלי בעיניו...‬
‫שנינו יכולים ליהנות מהדברים האלה...‬
‫אנחנו האחד והיחיד אחד של השני!‬
‫האב והבן נלחמים בקרב מעבר לקנה מידה אנושי.‬
‫טכניקות על-אנושיות נשגבות.‬
‫מדהים...‬
‫עכשיו, אלה ששמרו על הסדר‬
‫הפנו את גבם לצופים,‬
‫ואחזו באלות המיוחדות שלהם‬ ‫בכפות ידיים מיוזעות.‬
‫מה שהם ראו עכשיו היה...‬
‫הפסגה.‬
‫התגלמות הכוח.‬
‫מהות הכוח המרוכז באיכות הגבוהה ביותר.‬
‫זה טבעי שהם התעניינו.‬
‫לא משנה כמה את נטרפת, ונטרפת‬
‫ונטרפת...‬
‫תהיי אישה שלא ניתן לטרוף לחלוטין.‬
‫אתה אומר שלא הקשבתי לך?‬
‫לא משנה לי אם הבן שלי‬ ‫טרף אותך לחלוטין או לא.‬
‫דבר אחד בטוח הוא שבאקי התחזק.‬
‫לא יכול להיות שזה לא קשור. אני מודה לך.‬
‫אני לא חושבת שאני צריכה את התודה שלך.‬
‫לא עשיתי את זה כדי לחזק את באקי...‬
‫הזמן שלך נגמר.‬
‫זה לא מקום לאישה.‬
‫לפני שיפילו אותך, כדי שתתחבאי, או שתפגעי.‬
‫אני לא אציית. אתה מבין...‬
‫הצעיר, האב והחברה‬
‫התחילו להבין משהו.‬
‫זה היה קרוב...‬
‫הסוף היה קרוב.‬
‫כמה עשרות אלפי אנשים היו שם?‬
‫שכונת המגדלים‬ ‫הייתה עמוסה באנשים, אנשים ועוד אנשים...‬
‫אפילו אם זה רק מבט חטוף,‬ ‫אני רוצה לראות במו-עיניי.‬
‫מה שנעלם מהגוף ומהחיים שלי...‬
‫הפראיות...‬
‫אני רוצה לראות אותה!‬
‫השגנו לימודים אקדמיים.‬
‫מעמד, ואפילו הכנסה ראויה.‬
‫אבל כתוצאה מכך, מה איבדנו?‬
‫שחיקת השריר הזו נמשכת כבר כמה שעות.‬
‫קרב האב והבן הכי חזקים בעולם...‬
‫מחלוקת משפחתית.‬
‫הורים עם ילדים. ילדים עם הורים.‬
‫הורים וילדים רבים החלו להבין משהו.‬
‫"קרב האב והבן הזה...‬
‫"הוא לא מחלוקת.‬
‫"זו הרמוניה!"‬
‫"כל ההורים והילדים בעולם‬
‫"צריכים להתייחס‬ ‫למערכת היחסים הזו כמודל לחיקוי!"‬
‫וואו...‬
‫הראש של אבא שלי. הגולגולת של יוג'ירו הנמה...‬
‫מעולם לא נגעתי בה ככה.‬
‫היא כל כך חמה.‬
‫איזה לילה.‬
‫כל מה שטיפחתי, יכולתי להשתמש בכול.‬
‫האיש הזה, הוא קיבל את הכול.‬
‫ואז יש אפילו את ההפתעה הזו.‬
‫באקי...‬
‫כן?‬
‫נכון?‬
‫"נכון" מה?‬
‫לא קל לומר.‬
‫כל אחד מהם...‬
‫כל אחד ואחד...‬
‫הם חשו את סוף הסעודה,‬
‫והכינו את עצמם.‬
‫באקי.‬
‫כן?‬
‫הגיע הזמן.‬
‫כן.‬
‫עשית כל מה שרצית?‬
‫כן.‬
‫עכשיו...‬
‫זה לא טוב.‬
‫זה לא קל לי.‬
‫אני רוצה להמשיך.‬
‫בטבע...‬
‫הכול מגיע אל קיצו.‬
‫זה הסוף של הכול.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬