HANMA BAKI
Apámmal, Yuichiróval nagyon különbözőek vagyunk.
Egymás tökéletes ellentétei.
A világnézetünk, az életvitelünk és még az általunk használt technikák is.
De van egy közös harci technika,
amire nyomokban büszke vagyok.
Ez az! Ez ugye...
Csendet!
A tengerészgyalogosok nevet is adtak neki.
„Ruha.”
Jaj! Mi ez?
Nuncsaku?
A szó szerinti jelentése
„ruházat.”
Mit szóltok, emberek? Túl durvák a nevelési módszereim?
Az emberi nuncsaku.
Mit lát az, akivel ezt csinálják?
Nem „lát”, hanem „látott”.
Rendkívüli sebességgel suhannak el előtte a képek,
a „múlt” „emlékké” változik.
A soha nem tapasztalt centrifugális erő miatt a vér összegyűlik a fejben.
Az orr, a száj, a fül és a szem.
A vér ezeken a nyílásokon át folyik ki.
A föld, az ég, az emberek, a táj. Minden vörös.
Apa is vörös.
A hatalmas mennyiségű vér, ami a szemekbe áramlik
okozza azt, amit a repülőiparban „vértolulásnak” neveznek,
amitől az éjszakai égbolt is vörös lesz.
A szemük láttára felszabadult hatalmas energiáról
rögtön lerítt, hogy nem bírnának el vele.
Olyan veszélyes volt,
mint a kalapácsvetés zárt térben.
A 100 méteres körzetből eltűntek az emberek.
Már értem! Elöl és hátul, balról és jobbról, fent és lent.
Baki most amolyan áttetsző „ruha”, ami befedi Yujirót.
Sosem tudnám leutánozni azt, amit csinál.
Ha könnyedén dobálnék egy embert, akkor sem.
Sosem tudnám így használni, akár egy eszközt.
Vagy mint egy jól megszokott fegyvert.
Fegyver? Ez az!
A nuncsaku nem egyszerűen eszköz.
Az egy fegyver!
Ha így van, akkor most...
Baki, hallasz engem?
Akár hallasz, akár nem,
óvd magad!
Védd a tested!
Ha Hanma akarsz lenni,
vértezd fel magad!
Meg ne halj!
Az apja által fellökött kocsi félig átfordult.
Az általa használt fegyver a saját fia volt.
Emberek! Ne becsüljétek alá
a fiamat!
Ezt a fiút...
Hanma Bakit nem szabad alábecsülni!
Ne becsüld alá a Hanma Baki által képviselt erőt!
Gyönyörű!
Irigykedem.
Milyen bizalmas kapcsolat!
Tudtam!
Nem kétséges, hogy megvan bennem.
Birtoklom a képességet.
A támadásokkal is
elbírok.
Tökéletesen óvom magam.
Ez a sarok, amibe becsapódom...
Az üveg, a kerék, a szerkezet...
Mindennel elbírok.
Elhárítottam őket.
Kivédtem, elkerültem és néha elpusztítottam őket.
Bármi is ér...
folyamatosan gyógyulok.
Meddig akarod még fogni a kezemet, mintha pajtások lennénk?
Sétálni akarsz velem?
Nem.
Adnék neked valamit, hálám jeléül.
Kérlek, fogadd el!
Rosszul érzem magam, hogy csak én kaptam tőled.
De ronda ez a baba!
Nem igazán baba, inkább szamuráj.
Mikor készítetted?
Amíg mindenfélének nekiütöttél.
Apránként, egyenként összegyűjtve.
Összeillesztettem őket.
Sokkal királyabb darabnak szántam.
A karja és a lába picit...
Ez nem lehet.
Észrevettem, amikor ütöttelek.
Éreznem kellett volna a kezemen átfutó remegést,
de nem éreztem.
Azt hittem, ez egy trükk.
A kemény, éles tárgyakba való becsapódást
visszaverted, kivédted és megsemmisítetted.
Tökéletesen védekeztél.
Nem „belevágtalak”.
A karja és a lába kissé esetlen.
Mit mondtál az előbb?
Mármint azt, hogy csak én kaptam?
Erre gondolok, atyám.
Már megkaptam tőled
a győzelmet!
Már nagyon unatkoztam.
Elegem volt ebből az élet nevezetű valamiből.
Már nem tudom, mikor,
de egyszer összejött öt halálra ítélt bűnöző.
Biztató arckifejezésük volt.
A mottójuk így szólt:
„Vereségre szomjazunk.”
Nagyon átérzem.
Majdhogynem fájdalmasan.
Meglepetésemre ott álltam...
A csúcson.
Már nem volt más bemérhető cél.
Nem volt járható út.
Mégsem torpanhattam meg.
Elindultam, keresve az utam.
Ezt egyikőtök sem értheti.
Tragikus, ha semmi sem jelent kihívást.
Egyikőtök sem értené.
Ha eléred a megtapasztalható erő csúcsát, minden álmod szertefoszlik.
Ha eléred a megtapasztalható erő csúcsát, minden fény eltűnik az életedből.
Vagyon, hírnév és rang.
Ekkora fizikai erővel minden könnyen elérhető.
Ezt egyikőtök sem értheti.
Ha ilyen erős vagy, semmi sem jelent kihívást!
Tudod, Baki...
Szülőnek lenni nagyszerű dolog.
Csak apa és fia, senki sem zavar.
Nem szenvedett...
Károkat?
Kiélvezni az apai és a fiúi szerepet.
Jó érzés szülőnek lenni.
Igaz?
Miért mondod ezt?
Éppen erre számítottam. Nem is!
A vártnál is közelebb állunk egymáshoz.
Ízig-vérig Hanma vagy.
Nem bánom azt, hogy Hanmaként élek.
Milyen Hanmának lenni?
Nem is kell megkérdezned. Olyan...
Igen. Nem is kérdés, igazi Hanma-gyerek vagyok.
Bármennyire is próbálkozol, többet kapsz, mint amire vágytál.
Ezért is...
adtam fel.
Gondoskodom rólad, apa.
Hisz apa és fia vagyunk.
Remek! Szép ütés!
Idejét sem tudom már, mikor vágtak utoljára így hasba.
Apa, unod már?
Utálok unatkozni.
Beutaztam Japánt és a világot.
A legtávolabbi csücsköket, még az Északi-sarkot is.
Küzdöttem harcművészekkel, sportolókkal,
vadállatokkal, óriási szörnyekkel, fegyverekkel,
az alvilággal, állami hatalmakkal és egész seregekkel.
De ki hitte volna, hogy megtalálom a játékszert, ami örömet okoz,
méghozzá ilyen közel hozzám?
Nem csak közel...
Így van. Nem csak fizikailag vagy közel.
A felfoghatatlan álom, ami után kutattam,
nemcsak az otthonomban volt, hanem egyenesen a részem volt!
Apa, ha egy gyerek kap egy játékot, szerinted mi történik?
Lelkesen játszik vele, egyre csak játszik,
amíg el nem töri.
Halál...
- Így van. - Mi?
Mit keresel itt?
Hogy mit?
A világ legerősebb apja és fia küzd egymással.
Tele van vele az internet.
De ebből elég!
Ha harcolnátok, harcoljatok! Ha leálltok, álljatok le!
Pár ütés után nyavalyogtok.
Pár rúgás, és átmentek érzelgősbe.
Nézni sem bírom, olyan unalmas!
Ez meg ki?
Meg fogják ölni!
Ez nem is versengés!
Ez nem meccs.
De versengés.
Elvégre apa és fia vagyunk.
Még szép, hogy érzelgősek vagyunk!
És örülünk, hogy van pár „játék” amit csak egy apa játszhat a fiával.
A ma este bevetett technikákat
azért alkalmaztam, mert apámmal harcolok.
Halálos technikák, emberek ellen nem vetném be.
És apa is.
A mozdulatai katonai fegyvereknek minősíthetőek.
Kozue!
Ezért állítottál meg, ugye?
„Ha már tudtok társalogni,
ha szeretitek egymást, és lelkiztek,
miért nem hagyjátok abba a harcolást?
Ha meghaltok,
ha megölitek egymást,
miért nem bírtok veszíteni?”
Kozue, mivel te nő vagy,
biztos nehezedre esik megérteni.
Nahát! Aiki?
Az összes technika, amit elsajátítottunk.
A felhalmozott fájdalom.
És az öröm, hogy teljesen kiélhetjük őket.
A boldogság, hogy mindent beleadhatunk.
Hogy mit jelent nekem az apám, és én mit jelentek neki.
Bele tudunk merülni.
Mi vagyunk egymás mindene.
Apa és fia ép ésszel fel nem fogható csatába bonyolódik.
Fenséges emberfeletti technikákkal.
Király...
A rendfenntartók is
ugyanabba az irányba fordultak, mint a bámészkodók,
és izzadt kézzel markolták a különleges botjaikat.
Most tanúi lehettek annak,
mi a tetőpont.
Az erő megtestesülésének.
A magas minőségű, koncentrált erőnek.
Még szép, hogy érdekelte őket.
Akármennyire is mohón vágytál rá,
és kívántad,
ne hagyd, hogy teljesen bekebelezzen!
Azt mondod, nem hallgattam rád?
Nem számít, hogy a fiam teljesen magáénak mondhat-e, vagy sem.
Egy dolog biztos: Baki megerősödött.
Biztosan köze van hozzá. Köszönöm.
Nem hinném, hogy meg kell köszönnöd.
Nem azért tettem, hogy Baki megerősödjön.
Lejárt az idő.
Egy nőnek nem szabadna itt lennie.
Jobb, ha most elmenekülsz, különben megsérülsz.
Nem engedelmeskedem. Tudod...
A fiú, az apja és a barátnő
rájött valamire.
Közel volt már
a vég.
Hányan lehettek itt?
A sokemeletes tömbházakból álló városrész tele volt emberekkel.
Mindenki csak egy pillantást akart vetni rájuk.
Ami eltűnt a testemből, az életemből,
az a vadság,
azt akarom látni!
Tudományos sikereket értünk el.
Fontos beosztásunk van, és tisztességes jövedelmünk.
De mit vesztettünk el ennek következtében?
Ez az erőpróba már pár órája folyt.
A világ legerősebb apja és fia közti harc. Egy családi viszály.
Gyerekes szülők. Gyerekek a szüleikkel.
Sok szülő és gyerek ráébredt valamire.
„Ez az apa-fia harc
nem viszály.
Ez maga az összhang!
A világ valamennyi szülője és gyereke
példát vehetne erről a kapcsolatról!”
Hűha!
Apám feje. Hanma Yujiro koponyája!
Még sosem értem így hozzá.
Milyen meleg!
Micsoda éjszaka!
Minden, amit kifejlesztettem, azt be is tudtam vetni.
Ez a férfi mindent befogadott.
És még itt van ez a meglepetés is.
Baki!
Igen?
Igaz?
Mi igaz?
Nem könnyű kimondani.
Mindegyikük...
Kivétel nélkül...
Érezték az ünnep végét,
és felkészültek rá.
Baki!
Igen?
Eljött az idő.
- Igen. - Mindent megtettél, amit akartál?
Igen.
Nahát!
Ez nem jó.
Nem könnyű ez nekem.
Folytatni akarom.
A világmindenségben...
minden véges.
Minden véget ér egyszer.
A feliratot fordította: Péter Orsolya