Min far, Yuichiro, och jag är helt olika. Vi är raka motsatser.
I fråga om vår syn på livet, hur vi lever och teknikerna vi använder.
Trots det har han en teknik
jag är motvilligt stolt över.
- Det är den! Det är den där, eller...? - Håll käften!
Så här kallade marinkåren den här tekniken:
"Klädsel."
Nunchaku?
Direkt översatt
kan vi kalla den "utstyrsel".
Tycker ni att min undervisningsmetod är överdriven?
Mänsklig nunchaku.
Vad ser personen som utsätts för tekniken?
Inte "ser", utan "såg".
Deras vy ändras i extremt hög hastighet,
så det går från "det förflutna" och till "ett minne" på ett ögonblick.
Den aldrig tidigare upplevda centrifugalkraften
får blod att samlas i huvudet.
Näsan, munnen, öronen och ögonen –
de fungerar som öppningar där blodet kan komma ut.
Marken.
Himlen.
Människorna.
Omgivningen.
Allt är rött.
Pappa...
...är röd.
Dessutom orsakar den enorma mängden blod som flödar in i ögonen
vad som kallas "redout" inom flygindustrin,
vilket får även natthimlen att se röd ut.
Den enorma energin som producerades framför dem...
Det var uppenbart att den var bortom deras kontroll.
Risknivån var som
ett släggkast i ett låst rum.
Området inom 100 meters radie
tömdes i princip på folk.
Nu fattar jag. Fram och bak, vänster och höger, upp och ner...
Baki är nu en halvgenomskinlig klädsel som täcker Yujiro.
Jag skulle inte kunna kopiera det han gör.
Även om jag skulle kunna slänga runt nån som om de vore en handduk,
skulle jag inte kunna använda dem som om de vore ett verktyg
eller som ett vapen jag är van vid.
Ett vapen?
Där har vi det!
Nunchaku är inte bara verktyg.
De är ett vapen.
Om så är fallet är det som kommer härnäst...
Baki, hör du mig?
Oavsett om du hör mig eller inte,
skydda dig själv,
skydda din kropp.
Om du kallar dig en Hanma,
skydda dig själv!
Dö inte!
Bilen hans far slog till vändes på sidan.
Vapnet han använde
var hans egen son.
Allihop, underskatta inte
min son.
Den här pojken...
Baki Hanma – underskatta honom inte.
Underskatta inte kraften som är Baki Hanma.
Vackert.
Jag är avundsjuk.
Vilken otrolig tillit.
Jag visste det.
Jag har det. Det råder ingen tvekan om saken.
Jag har fått förmågan.
Inför de här attackerna...
Jag hanterar dem.
Jag skyddar mig själv.
Det här hörnet jag kommer att åka in i...
Glaset, däcket, utrustningen...
Jag...
...hanterar allt.
Jag har redan avvärjt dem,
redan duckat för, undvikit
och ibland förstört dem.
Trots det jag utsätts inför...
...återhämtar jag mig ständigt.
Så,
hur länge tänker du hålla min hand som om vi är polare?
Tänker du ta en promenad med mig?
Nej.
Jag har en present till dig,
som ett tack.
Snälla, ta emot den.
Jag har dåligt samvete över
att jag gör allt mottagande.
Snacka om usel docka.
Det är ingen docka, utan snarare en samuraj.
När gjorde du den här?
Medan jag bankades mot saker.
En efter en,
och en efter en...
Jag kopplade ihop och la till dem.
Tanken var att den skulle se coolare ut. Armarna och benen är lite...
Nej, jag märkte det när jag slängde runt dig.
Stöten jag borde ha känt, som borde ha farit genom min hand,
var inte riktigt där.
Jag trodde det var ett trick.
Mot hårda, vassa punkter... Du avvärjde, duckade och förstörde.
Du skyddade dig själv.
Du blev inte "slängd" av mig.
Armarna och benen är lite oslipade.
Vad sa du tidigare?
"Göra allt mottagande", menar du?
Det är vad jag menar, far.
Jag har redan tagit emot
segern från dig.
Jag var verkligen helt uttråkad.
Jag började tröttna på det som kallas "liv".
Jag glömde när,
men fem dödsdömda brottslingar från hela världen gick samman.
Alla fem hade bra ansiktsuttryck.
Deras motto var:
"Vi vill uppleva nederlag."
Jag förstår det.
Jag förstår det smärtsamt väl.
Innan jag visste ordet av insåg jag att jag stod där,
på toppen,
där det inte fanns nåt annat att sikta på,
där det inte fanns nån väg att ta.
Men jag kunde ändå inte sluta gå.
Så jag gick, i jakt på en väg.
Ingen av er skulle förstå.
Att inte ha nån utmaning är en tragedi.
Ingen av er skulle förstå.
När styrkan når sitt max försvinner alla drömmar.
När styrkan når sitt max försvinner allt ljus i livet.
Rikedom, berömmelse, status...
Med så här mycket fysisk kraft är allt inom räckhåll.
Ingen av er skulle förstå.
Jag är så jävla stark att inget är en utmaning!
Så, Baki...
Att vara förälder och barn är nåt underbart.
Att vara far och son, utan nån som stör oss.
Blev han inte...
...skadad alls?
Njut av att vara far och son.
Det är verkligen fint, att vara förälder och barn.
Eller hur?
Jag vet inte varför du säger "eller hur", men precis som jag trodde...
Nej,
vi är ännu mer sammanlänkade än jag trodde.
Du är en äkta Hanma.
Jag är inte emot att leva som en Hanma.
Hur är det att vara en Hanma?
Jag behöver inte fråga. Det känns som...
Det stämmer,
jag är utan tvekan
ett äkta Hanma-barn.
Oavsett hur mycket man försöker får man mer än man försöker få.
Det var därför
jag gav upp.
Jag ska ta hand om dig, pappa!
Vi är trots allt far och son.
Schyst...
Schyst slag!
Jag minns inte sist jag blev slagen i magen så där.
Pappa,
är du uttråkad?
Då jag hatade tristess
reste jag över hela Japan och utomlands,
till andra sidan jorden, till och med till Nordpolen.
Jag lekte med kampsportsutövare,
atleter,
vilda bestar,
enorma djur,
vapen,
den undre världen,
statsmakter
och arméer.
Men vem hade trott att jag skulle hitta leksaken som skulle tillfredsställa mig
så nära?
Inte bara nära.
Det stämmer, vi är inte bara nära.
Den svårfångade drömmen jag sökte överallt
fanns inte bara i mitt hem, utan den var en del av mig.
Pappa, vad tror du händer när ett barn får en leksak?
De kommer att leka med den, leka och leka, tills de förstör den.
Död...
Det stämmer.
Varför är du här?
Varför?
En fajt mellan världens starkaste far och son.
Det är överallt på tv och internet.
Men det räcker.
Fajtas om ni ska fajtas.
Sluta om ni ska sluta.
Ni slår några slag och babblar på.
Ni gör några sparkar och blir sentimentala.
Jag orkar inte titta, det är så jäkla tråkigt!
- Vem är det? - De kommer att döda henne!
Det här är ingen tävling.
Det är ingen match, men det är en tävling.
Vi är trots allt far och son.
Det är klart vi pratar och blir sentimentala.
Och som tur är finns det vissa lekar bara en far och son kan leka.
Teknikerna jag använde ikväll –
de flesta använde jag bara för att jag mötte min pappa.
De är dödliga tekniker som inte kan användas mot människor.
Detsamma gäller pappa.
Alla tekniker han släppte lös var som militära vapen.
Kozue.
Det var därför du stoppade oss, eller hur?
"Om ni har råd att konversera och älskar varandra så pass att ni blir sentimentala,
varför slutar ni inte fajtas?
Om ni ska dö,
om ni ska döda varandra,
varför accepterar ni inte bara förlust?"
Kozue,
då du är kvinna måste det vara svårt för dig att förstå.
Oj, aiki!
Alla tekniker vi har bemästrat,
all smärta vi har samlat på oss, och glädjen över
att kunna visa upp dem...
Lyckan över att kunna släppa loss!
Det pappa betyder för mig,
och det jag betyder för honom...
Det är en person som kan
hänge sig åt det.
Det finns ingen annan för nån av oss.
Fadern och sonen
utkämpar en strid bortom mänsklig skala.
Storslagna övermänskliga tekniker.
Grymt.
De som bevakade ordningen hade vänt sig åt samma håll som åskådarna
och greppade sina batonger med svettiga handflator.
Det de bevittnade nu var...
...tinnen.
Förkroppsligandet av styrka, enastående, koncentrerad styrka...
Det är bara naturligt att de intresserade sig.
Oavsett hur mycket du slukas och slukas
och slukas,
var en kvinna som inte kan slukas helt.
Menar du att jag inte lyssnade på dig?
Mig kvittar det om min son slukade dig helt eller inte.
En sak som är säker
är att Baki har blivit starkare.
Det måste finnas ett samband.
Tack.
Jag vet inte vad jag ska göra med ditt tack.
Jag gjorde det inte för att göra Baki stark...
Din tid är ute.
Det här är ingen plats för en kvinna.
Det är bäst du gömmer dig
innan du blir skadad.
Jag vägrar lyda.
Ni förstår...
Den unga mannen, fadern
och flickvännen
hade börjat inse nåt.
Det var nära.
Slutet...
...var nära.
Hur många människor var där?
Området var fullt av människor, människor och fler människor.
"Även om det bara är en blick vill jag se det med egna ögon.
Det som försvann från min kropp och mitt liv,
vildheten...
Jag vill se det.
Vi har akademiska meriter,
status,
till och med en hygglig inkomst.
Men vad
har vi förlorat till följd av det?"
Förslitningen av muskler hade redan pågått i några timmar.
Fajten mellan världens starkaste far och son –
en familjeosämja.
Föräldrar med barn.
Barn med föräldrar.
Många föräldrar och barn började inse nåt:
"Den här far-son-fajten...
...är inte en konflikt.
Det här är harmoni.
Alla föräldrar och barn
borde se den här relationen som ett föredöme."
Min pappas huvud, Yujiro Hanmas skalle...
Jag har aldrig rört det på det här sättet.
Det är så varmt.
Vilken kväll.
Allt jag har utvecklat... Jag kunde använda allt.
Den här mannen tog emot allt.
Och sen har vi den här överraskningen.
Baki?
Ja?
Eller hur?
Vadå?
Det är inte lätt att säga.
Var och en...
...allihop...
kände på sig att slutet var nära
och gjorde sig redo.
Baki.
Ja?
Det är dags.
Ja.
Har du gjort allt du ville?
Ja.
Seså.
Det här är inte bra.
Det är inte lätt för mig heller.
Jag vill fortsätta.
Allt...
...i universum...
Allt måste ta slut.
Allt har ett slut.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson