БАКІ ХАНМА
Ми з моїм батьком, Юічіро, абсолютно різні.
Ми полярні протилежності.
У поглядах на життя, життєвий шлях і навіть техніки, які ми використовуємо.
Незважаючи на це, є в нього одна техніка,
якою я неохоче пишаюся.
Це та! Та сама, що...
Помовчте!
Морські піхотинці назвали цю техніку...
«Сукня».
Аа! Га?
Нунчаки?
Це якщо перекладати дослівно,
але мені більше подобається «наряд».
Вам усім не здається, що моє навчання зайшло надто далеко?
Нунчаки з людини.
Що бачить людина, якою виробляють таке?
Радше не «бачить», а «бачила».
Образи, що змінюються на ультрашвидкості, миттєво переходять
у розряд «минуле», а потім — «спогад».
Несподівана відцентрова сила змушує кров накопичуватися в голові.
Ніс, рот, вуха й очі
зараз функціонують як вихідні отвори для відтоку крові.
Земля, небо, люди, ландшафт — усе червоне.
Тато теж червоний.
Крім того, велика кількість крові, що тече в очі, спричиняє те,
що в авіації називається «почервонінням», коли навіть нічне небо бачиться червоним.
Сильний потік енергії раптом став видимим для них...
І було очевидно, що він поза їхнім контролем.
Рівень небезпеки був...
як від метання молота у залі.
Ділянка радіусом 100 метрів стала майже безлюдною.
Зрозуміло. Уперед-назад, вліво-вправо, вгору-вниз.
Бакі тепер наче напівпрозора «сукня», що обволікає Юджіро.
Я навряд чи зміг би повторити за ним таке.
Навіть якби я міг легко розмахувати людиною, як рушником,
я ніколи не зміг би використати її, як інструмент.
Це не та зброя, до якої я звик.
Зброя? Точно!
Нунчаки — це не лише інструмент.
Це зброя!
Якщо це так, то далі буде...
Бакі, ти мене чуєш?
Чуєш ти мене чи ні,
захищайся!
Захищай своє тіло!
Якщо називаєш себе Ханмою,
то захищай себе!
Не смій вмирати!
Машина, яку трощив батько, перекинулася.
І допоміжним інструментом у цьому став його власний син.
Народ, не недооцінюйте
мого сина.
Цього хлопчину,
Бакі Ханму, не варто недооцінювати.
Не варто недооцінювати форму сили Бакі Ханми.
Чудово.
Я заздрю.
Які неймовірно довірливі стосунки.
Я так і знав.
Жодних сумнівів. Я все зрозумів.
Мене обдарували здібностями.
Зіткнувшись із атаками...
я розбираюся з ними.
Я захищаюся.
Кут, у який я мав би врізатися...
Скло, шина, обладнання...
Я захищаюся від усього цього.
Я відштовхую їх.
Уникаю зіткнення, ухиляюся, або розбиваю.
І незважаючи на те, з чим я стикаюся,
я постійно видужую.
Гей, як довго ти триматимеш мене за руку, ніби ми найліпші друзі?
Плануєш зі мною прогулятися?
Ні.
Хотів тобі подякувати.
Вручити подарунок.
Прошу, прийми його.
Мені незручно, що завжди тільки я приймаю.
Це якась невдала лялька.
Це не лялька, радше самурай.
Коли ти його зробив?
Поки ти трощив мною машину.
Детальку за деталькою.
Я їх збирав, з'єднував і вставляв.
Я хотів, щоб він вийшов крутішим,
та його руки й ноги трохи...
Неправда.
Я помітив би, коли тобою махав.
Я мав би відчути в руці імпульс від зіткнення,
але нічого подібного не було.
Я думав, ти ухилявся.
Від жорстких і гострих точок зіткнення
ти відштовхувався, ухилявся, щось розбивав...
Ти повноцінно захищався.
Тож я тебе не «розтрощив».
Руки й ноги трохи розбиті.
Що ти там раніше казав?
Ти про те, що завжди тільки я приймаю?
Ось про що я, батьку.
Я вже отримав...
від тебе перемогу!
Мені було неймовірно нудно.
Мені жахливо набридло те, що зветься життям.
Не пам'ятаю вже коли,
але п'ятеро засуджених довіку злочинців з різних країн зібралися разом.
Усі п'ятеро були видатної зовнішності.
Їхнім девізом було:
«Ми хочемо пізнати поразку».
Я розумію це.
Я дуже добре це розумію.
Перш ніж я це усвідомив, я вже стояв там,
на вершині.
Там, де більше не було до чого прагнути.
Не було куди йти.
Але незважаючи на це, я не міг просто зупинитися.
Тож я пішов у пошуках шляху.
Ніхто з вас не розуміє цього.
Коли немає кому кинути виклик — це трагедія.
Ніхто з вас не розуміє цього.
Коли сила досягає межі, вона відбирає всі твої мрії.
Коли сила досягає межі, з твого життя зникає все світло.
Багатство. Слава. Статус.
З такою фізичною силою всього цього легко досягти.
Ніхто з вас не розуміє цього.
Я настільки сильний, що для мене ніщо не виклик!
Знаєш, Бакі...
Бути батьком чудово.
Лише батько і син, і ніхто нам не заважатиме.
Хіба він не дістав...
Жодних ушкоджень?
Насолоджуйся тим, що ми батько і син.
Однозначно добре бути батьком.
Правда?
Не знаю, до чого твоє «Правда?».
Але як я і очікував. Ні...
навіть більше ніж я очікував, ми пов'язані.
Ти чистокровний Ханма.
Я не проти жити як Ханма.
Що таке бути Ханмою?
Нема потреби запитувати. Таке відчуття...
Так, без сумніву, я чистокровний Ханма.
Скільки б ти не старався, ти отримуєш більше, ніж прагнув досягти.
Саме тому
я здався.
Я подбаю про тебе, тату!
Ми ж батько і син.
Дуже, дуже хороший удар!
Не пам'ятаю, коли востаннє мене так сильно били в живіт.
Тату, тобі нудно?
Ненавидячи нудьгу, я подорожував Японією і за кордоном,
на іншому кінці світу і навіть в Арктиці.
Я бився з майстрами бойових мистецтв,
спортсменами,
дикими звірами,
гігантськими тваринами,
зброєю,
кримінальним світом,
державними структурами
і арміями.
Але хто б міг подумати, що я знайду іграшку, що задовольнить мене,
так близько.
Не просто близько.
Це точно. Ми не просто близькі.
Невловима мрія, у пошуках якої я блукав,
була не просто в моєму домі, а й частиною мене!
Тату, як думаєш, що буває, коли дитина отримує іграшку?
Вона грає нею, як одержима, знову і знову...
допоки, зрештою, не зламає.
До смерті...
-Саме так. -Га?
Чому ти тут?
«Чому»?
Найвидатніший у світі бій батька і сина...
Про це гуде весь інтернет і ЗМІ!
Але досить вже.
Хочете битися — бийтеся. Хочеш припинити — припиніть.
Завдали кілька ударів і волаєте.
Ще кілька ударів — і розвели сентименти.
Я не можу на це дивитися, це так нудно!
Хто це?
Вони ж її вб'ють!
Ніяке це не змагання!
Це не гра.
Однак це своєрідне змагання.
Ми ж батько і син.
Звісно, ми розмовляємо і стаємо сентиментальними.
На щастя, є «ігри», в які можуть грати лише батько з сином.
Більшість прийомів сьогодні
я зміг застосувати лише тому, що бився зі своїм татом,
бо смертельні не можна застосовувати до людей.
І тато теж.
Усі застосовані ним техніки прирівнюються до зброї.
Козуе...
Саме тому ти нас зупинила, чи не так?
«Якщо можете дозволити собі балачки, якщо любите так, що розвели сентименти,
то чому не припините битися?»
«А якщо ви помрете?
Якщо повбиваєте один одного?
Чому би просто не визнати програш?»
Козуе, оскільки ти жінка, тобі, мабуть, важко це зрозуміти.
Овва! Айкі!
Усі прийоми, що ми відточуємо.
Увесь біль, що ми накопичили.
І радість від того, що можемо це продемонструвати.
Щастя мати можливість вільно битися!
Те, що мій тато значить для мене, і те, що я значу для нього...
Ми ті, хто може прийняти такі прийоми.
Один для одного ми єдині!
Батько і син вступають у бій за межами людських можливостей.
Неймовірні надлюдські техніки.
Дивовижно.
І ті, хто стежив за порядком,
повернулися в той самий бік, що й глядачі,
і стискали свої кийки в спітнілих долонях.
Те, очевидцями чого вони стали зараз,
було вершиною,
втіленням сили,
самою високоякісною концентрованою силою.
Природно, що вони зацікавилися.
Скільки б тебе не пожирали,
не поглинали,
будь жінкою, якою неможливо насититися.
Хочете сказати, що я вас не послухалася?
Мені байдуже, чи повністю мій син поглинув тебе чи ні.
Одне можна сказати точно — Бакі став сильнішим.
Між цим точно є зв'язок.
Дякую.
Мені не потрібна ваша подяка.
-Я робила це не для того, щоб Бакі став... -Твій час сплив.
Це місце не для жінок.
Поки тебе не нокаутували,
краще сховайся, інакше постраждаєш.
І не подумаю! Розумієш...
Юнак, батько і дівчина
почали дещо усвідомлювати.
Вже скоро...
Скоро все закінчиться.
Скільки людей там було?
У районі хмарочосу був цілий натовп людей, і їх дедалі більшало.
Досить і погляду. Хочеться побачити це на власні очі.
Те, що зникло з мого тіла і з мого життя.
Дикість.
Я хочу її побачити!
Ми здобули академічні знання,
маємо статус і навіть пристойний дохід.
Але що ми втратили в результаті?
Це скорочення м'язів тривало вже кілька годин.
Найвидатніший бій батька і сина...
Сімейна бійка.
Батьки і діти. Діти і батьки.
Багато батьків і дітей дещо усвідомили.
«Цей бій батька і сина —
не розбрат.
Це гармонія!
Усім батькам і дітям у світі
слід вважати ці стосунки взірцем для наслідування!»
Овва...
Голова мого батька...
Череп Юджіро Ханми...
Я ніколи не торкався його так.
Він такий теплий.
Який вечір.
Усе, чого навчився, я зміг використати.
Ця людина все прийняла.
А тепер ще й цей сюрприз.
Бакі...
Га?
Правда?
Що «правда»?
Важко сказати.
Кожен з них...
Усі й кожний...
Вони відчули закінчення бенкету
і підготувалися.
Бакі...
Га?
Настав час.
Так.
Ти зробив усе, що хотів?
Так.
Так-так...
Так не годиться.
Мені нелегко.
Я хочу продовжувати.
Усе у світі...
колись закінчується.
Усьому приходить кінець.
Переклад субтитрів: Марина Хижнякова