BAKI HANMA
Jen se na to podívejte, pánové.
Máme tu ilustrovaný příběh.
Úchvatný epos.
Pane profesore, není to náhodou...
Máte pravdu. Určitě je to ten ďábel, kterého jsme viděli před chvílí.
A co je podle vás zač ten menší?
To bude nejspíš jeho dítě.
Asi se díváme na otce a syna.
A co má znamenat ten dav za otcem?
O tom ještě pořád přemýšlím.
Každý z těch lidí vypadá úplně jinak.
Liší se rasou, pohlavím i věkem.
Vypadá to, jako by to byli jeho stoupenci.
Možná toho velkého ďábla uctívají.
- Takže je to náboženský symbol? - Přesně tak.
Promiňte, šéfe.
Blíž už se nedostaneme. Mám nám prorazit cestu vpřed?
Ne. Tady to stačí.
Vím, že jsi přišel o sluch,
ale snaž se mě poslouchat.
To, co se chystáme udělat,
nenavazuje na to, co se stalo předtím.
Ani ale nezačínáme od nuly.
Tímhle tu naši šarvátku ukončíme.
Brzy mělo být po všem.
Začni od malíčku a postupně ohni všechny prsty.
To je ono.
Tohle je ten nejúžasnější nástroj na světě.
Nástroj?
Může plnit stejnou funkci jako spousta jiných.
A taky se samozřejmě...
Co?
...může stát zbraní.
Kladivem, mečem nebo i kopím.
Nejdřív ti ukážu, jak se dělá kladivo.
Začni od malíčku a postupně ohni prsty.
Jeden po druhém, od prsteníčku po prostředníček.
To je ono.
Teď začneš postupovat od ukazováčku,
zabalíš prsty do dlaně a nakonec přes ně přeložíš palec.
Co teď držíš v ruce?
No...
Sílu.
Právě jsi získal sílu.
A tou teď udeříš soupeře.
To ona ti dovolí prorazit každou překážku.
Tohle je naše nejlepší a nejstarší zbraň.
Lidská pěst.
Uvolni napětí ve skrčených prstech
a jemně je přidržuj palcem.
Postojem se zabývat nemusíš.
Tělo ti řekne, co s rukama.
Na tohle člověk nezapomene.
Takhle to celé začalo.
To je ta první věc, kterou mě naučil.
Šéfe...
Stojí před náma ještě dalších deset řad. Mám je rozehnat?
Ne. Tady to stačí.
Nějaké krytí vůbec neřeš.
Přenes všechnu váhu na přední nohu.
Soustřeď se jen na nadcházející úder.
Všechno ostatní je zbytečné!
Vlož do svý pěsti všechno, co v tobě je, a nic jí neodolá.
Nepřemýšlej nad tím, jestli se ti ten úder povede, nebo ne.
Jen tak můžeme zjistit, kdo z nás je silnější.
Tehdy asi byli nejhlasitější.
S každým úderem pěsti do obličeje se totiž ozvala rána.
Člověk by měl porazit nepřítele, aniž by sám riskoval.
K tomu slouží bojová umění
a různé techniky.
Jakmile si člověk přestane krýt přední část těla
a vystaví svoje slabiny nebezpečí,
už se nebavíme ani o bojových uměních, ani o sportu.
Pak už jde jenom o to zjistit, kdo je silnější a mužnější.
S dovolením.
- Co to? - Co se děje?
Co je?
Nic nevidím.
Kdo to je?
To je vážně Zlobr...
Co to dělá?
On se modlí?
Vypadá to, jako by...
Nezdá se vám, že je tu najednou nějak hodně cizinců?
Zlobře...
Hustý!
Ani jeden z nich nemá navrch!
Dva nejsilnější lidi na světě se tady mydlí!
Takže se našel někdo...
...kdo se odvážil se Zlobrem bojovat holýma rukama.
Nikdy by mě nenapadlo, že se o to někdo pokusí.
Nemůžu tomu uvěřit, šéfe.
Baki tu buší pěstmi do Júdžiróa Hanmy.
Fakt mu závidím.
Určitě nechcete jít trochu blíž?
Ne, tady to stačí.
Dobře.
Stejně už jsme vepředu.
No jo...
Až do sebe přestanou bušit,
bude jejich souboj konečně u konce.
Slabí lidé...
Všude kolem byli slabí lidé...
A před nimi stál...
tenhle démon.
Slabí lidé se krčili za ním.
Vždycky se shlukovali do davů.
A před nimi vždycky stáli
silní vojáci.
Tento muž se ale rozhodl,
že jeho místo je před těmi nejsilnějšími.
Spravedlnost ani zlo pro něj neexistovaly.
Jenom síla.
Jistá světová velmoc ho dokonce pojmenovala „Zlobr“,
protože se hravě probojoval před jejího vůdce.
Byli z něj natolik vyděšení, že se schovali za svého boha
a draze si koupili Zlobrovu přízeň.
Slabí a zoufalí lidé
toho neuvěřitelně nebezpečného tvora začali uctívat
a zbožňovat jako nějakého anděla.
Kruh, který kolem té dvojice uzavřeli, se postupně zmenšoval.
Diváci se k nim chtěli přiblížit, aby pocítili tu energii,
která z nich vyzařovala, dokud ten souboj stále probíhal.
Chtěli si ten pocit vrýt do paměti.
Synovy pěsti vrazily do otcovy tváře.
Co na to říkaly ty jeho?
Oba se pokoušeli najít ten nejlepší možný úhel.
Jejich nohy se snažily přistát na tom nejpříhodnějším místě.
Šlo jen o rodinný spor,
ale díky televizním kamerám a mobilním telefonům
se dostal na televizní a počítačové obrazovky po celé zemi.
Sleduješ to, tati?
Sám si nejsem jistý, komu...
Komu z nich přeju, aby vyhrál?
Tati...
Já tohle dokážu taky!
Chtěl snad předvést, jak je silný?
Nebo chtěl ocenit synovy úžasné pokroky?
Tak jako tak z nějakého důvodu tiše rozevřel ruce.
Vážně je vidím?
Nebo slyším?
Rozhodně teda cítím,
jak pěstmi buším do tátova těla.
Postupně v nich ztrácím cit,
ale pořád jsou tím jediným, co nás spojuje.
Opravdu do něj buším?
A on zase do mě?
Tohle je náš jediný způsob komunikace.
Byla by škoda používat obyčejné údery.
Jo, budu se ohánět pěstmi, jako bych ho chtěl obejmout.
A mám po žebrech...
Musel mi dvě nebo tři zlomit. Možná i víc.
Mám fakt božího tátu.
Po kolikátý už to je?
Kolikrát jsem to o něm řekl?
Udělal to samé
jako před pěti lety.
Má zlomenou dolní čelist.
Bradový výběžek
i rameno mandibuly.
Je celé roztříštěné.
Dále má prasklou spodinu levé očnice,
propadlou nosní kost
a zlomenou horní čelist.
Ta je taky pěkně popraskaná.
Pak má poškozené přední zuby a stoličky.
Některé chybí nebo jsou úplně zničené.
Jinak mu praskly oba ušní bubínky,
má o 30 stupňů vychýlené krční obratle,
šest zlomených žeber...
Kosti ruky a zápěstí
jsou na obou stranách mírně zanícené.
Pak vidím nějaké pohmoždění
a zanícení na nohou.
Potom tu máme podkožní krvácení po celém těle...
Mozek a orgány jsou...
Už to ukončíme, ne?
To už by stačilo. Pokud budou pokračovat...
Pokud do něj nepřestane bušit, už se tomu nebude dát říkat souboj.
Tohle to pověstné Zvíře nedělá.
Díky!
Děkujeme!
Děkujeme, pane!
Díky!
Děkujeme!
Díky moc!
Vážně jsem si ten večer užil.
Co to?
Ty jsi mě kopl.
Rozloučil ses se mnou kopancem do hlavy.
Tak jo...
Jasně.
Aha.
Tak jo... Paráda.
Pořád je odhodlaný bojovat.
Nemůžu se na to dívat.
Dobře.
To stačí, Baki.
Cože? To nemyslí vážně...
To je...
Tofu?
Viděli ho všichni kolem.
Držel ho v ruce a postupně ho krájel.
Stejně tak viděli, jak na prkénku krájí pórek.
Júdžiró Hanma, známý taky jako Zvíře, vařil svoje oblíbené jídlo.
Polévku miso s tofu.
Tak jo, už je hotová.
Vstávej.
Cože?
Už?
Júdžiró Bakimu poprvé
a nejspíš i naposledy připravil fiktivní půlnoční svačinku.
Víc ti dát nemůžu.
Tohle mi bohatě stačí, otče.
Ale prosím tě, říkej mi normálně „tati“.
Oni...
spolu...
úplně v klidu sedí.
Nevadí ti, že se najíme tady?
Ale no tak. Na tom přece vůbec nesejde.
Můžeš se posadit normálně.
Ať ti to nevystydne.
Díky.
- Děláš to špatně. - Cože?
Už předtím jsem si všiml,
že ty hůlky nedržíš správně.
Nejsme v žádné luxusní restauraci.
Je to fakt dobré.
Ale trochu slané.
To ani nevíš, jak má chutnat polévka miso?
Klidně ji můžeš ochutnat.
No tak.
Přestaň blbnout.
Pořád si jenom hrajeme. Nemůže chutnat ani jako voda.
Myslíš?
Cože?
On ten stůl převrátil!
Ty jeden...
Jsou pryč!
Stůl...
I ta miska.
Tati...
No?
Nakonec jsem tě zachránil.
Podle tebe jsem potřeboval zachránit?
Máš pravdu.
Vím, na co narážíš.
Ta polívka byla fakt až moc slaná.
On to uznal!
Vážně byla slaná?
No teda...
Nechtěl jsem to přiznat, a tak jsem se tě snažil nějak převézt.
Zalhal jsem.
Zlobr zalhal?
Všiml sis, jak jsi mě rozhodil,
a tak jsi radši převrhl stůl, abych si zachoval tvář.
Silný člověk je ten,
kdo si může dělat, co chce.
Ten, kdo prosadí svoji vůli.
A ty jsi dostal toho nejsilnějšího muže na světě do kuchyně.
Vážně si děláš, co se ti zachce.
Odteď si můžeš říkat nejsilnější muž na světě ty!
On to uznal!
Zlobr to uznal!
Potvrdil, že je Baki silnější!
Baki Hanma je tím nejsilnějším mužem na světě!
„O vítězství...
rozhodne to, kdo bude stát nejvýš.
Vyhrává ten, kdo bude mít na konci hlavu výš
a bude shlížet na toho druhého.“
To jsi řekl ty sám.
Já zůstal ležet na zemi a ty jsi odcházel hezky po svých.
V tu chvíli jsem už byl mrtvý.
To je prostě fakt.
Prohrál jsem.
Baki pořád nic neslyšel, takže nevěděl, že se stal nejsilnějším mužem na světě.
On to uznal!
Nejsilnější muž na světě uznal porážku!
Super závěr!
Tak zněla rozhodná slova syna toho největšího siláka vůbec.
Možná to bylo jen z rozmaru,
ale jeho otec mu nakonec předal svůj titul
a Baki se zase zřekl vítězství.
Máme tu vítěze!
Každý tomu druhému věnoval to nejcennější, co mohl.
Je nějak moc veselý.
Očividně se uzdravil.
A tímto byl souboj toho nejsilnějšího otce a syna na světě
u konce!
KONEC
Údajně šlo jen o exhibiční zápas.
Co si o tom myslíte?
Nepoužíval jsem ani nohy,
ani kolena,
ani lokty.
Jenom pěsti.
Čelil jsem panu Boltovi přímo a útočil jen na horní část těla.
A stejně jsem pořád vyhrál.
Prostě jsem zvítězil.
Nic víc, nic míň.
Nezáleží mi na tom, jestli šlo o oficiální zápas,
nebo jestli mi boxerská asociace uzná ten pás,
který jsem dostal od pana Kaisera.
V těchhle věcech se já nevyznám
a ani mě nezajímají.
Aha...
Podle pravidel boxu jsem mohl použít jen zlomek svých dovedností z kung-fu,
ale pořád jsem dokázal vyhrát.
To je všechno.
Překlad titulků: Veronika Kursová