Se her, mine herrer.
Dette er en historie i billeder.
Det er billedskæring af stor betydning.
Professor, kan denne profil være af...
Jeg er sikker på, det er den djævel, vi så tidligere.
Hvem er så den lille djævel, der står over for den?
Sandsynligvis er de far og søn.
Hvad er det for en enorm menneskemængde, der står bag faderen?
Jeg tænkte lige på det.
Ved nøje inspektion er der en overflod af variation.
I etnicitet, køn og alder.
Tilsyneladende er denne skare hans tilhængere.
Måske forherliger disse væsner fardjævlen.
Er han et ikon?
Ja.
Chef, undskyld.
Vi kan ikke komme længere. Skal jeg skræmme dem væk?
Nej. Her er fint.
Selvom du har mistet din hørelse, så lyt.
Hvad vi, Yujiro og Baki,
må gøre, er ikke en fortsættelse af det, der er sket før.
Men det er heller ikke en begyndelse.
Med det slutter vi.
Med det ender det.
Gør sådan her.
En ad gangen. Nemlig.
Dette er verdens bedste værktøj.
Værktøj...
Den kan fungere som forskellige værktøjer i hverdagen.
Og selvfølgelig...
Selvfølgelig?
Den kan være et våben.
Den kan være en hammer, en kniv eller et spyd.
Sådan gør man den til en hammer.
Gør sådan her.
Bøj hver finger tilbage.
En efter en, ringfinger til langfinger.
Godt.
Det her er det modsatte af før.
Fra pegefingeren, bøj dem en efter en.
Og bøj tommelfingeren over dem.
Hvad har du grebet om?
Styrke. Du har grebet styrke.
Du slår med den styrke, du har grebet.
Du gennemborer med den styrke, du har grebet.
Det er menneskets ældste og fineste våben.
Det er knytnæven.
Frigør spændingerne i de bøjede fingre,
og hold dem på plads med tomlen.
Bekymr dig ikke om din stilling. Lad din knytnæve placeres af din krop.
Du glemmer aldrig de ting.
Begyndelsen på begyndelsen. Den første viden, far gav mig.
Jeg tror, der kun er ti rækker af folk foran os.
Hvad synes du? Skal jeg skræmme dem væk?
Nej. Her er fint.
Glem alt om at forsvare.
Koncentrer din vægt på din forreste fod.
Fokuser kun på at slå.
Sorter alt andet fra.
Den knytnæve, du lægger alt i, vil overgå alt.
Der er ingen tvivl. Du behøver ikke engang at tro!
Det er en sammenligning af styrke!
Lyden af deres knoer mod ansigterne,
var den højeste lyd, de to havde lavet den aften.
At beskytte sig mod fare og besejre sin fjende.
Det er kunsten at kæmpe.
Det er teknik.
Han smider alt forsvar og blotter sin forside
med alle de vitale steder
for kniven.
Det er ikke længere en kampsport,
men en sammenligning af styrke og manddom.
Undskyld mig.
- Hvad? - Hvad?
Hvad?
Jeg kan ikke se.
Hvem er det?
Det er Bæst...
Hvad laver han?
Beder han?
Det ser ud til, at...
Der er vist flere udlændinge her nu. Ikke?
Bæst...
- Wow! Fantastisk! - De giver sig ikke en millimeter.
Det er en slåskamp mellem verdens stærkeste!
Kan nogen gøre det?
Stå ansigt til ansigt med Bæst...
Tænk, at nogen i verden vil gøre det.
Jeg kan ikke tro det.
Han er i slåskamp mod Yujiro Hanma.
Jeg er jaloux.
Hvorfor går vi så ikke tættere på?
Nej, her er fint.
Javel.
Du er allerede foran.
Det er sikkert nu...
Når denne åndeløse strøm af slag slutter,
så er kampen afgjort.
De svage masser...
Foran de svage masser
stod en oni.
Bag ham var de svage masser.
Der var altid en gruppe af svage.
Foran de svage stod altid...
Ja, stærke soldater.
Han havde besluttet sig.
Min plads er altid foran de stærke.
Der er ingen retfærdighed. Der er intet ondt.
Der er kun styrke.
Til sidst gav en stor nation navnet "Bæst"
til denne mand, som var dukket op foran landets leder.
De rystede i frygt og gemte sig bag "Gud"
og købte hans tjenester dyrt.
De svage masser drevet til fortvivlelse
forgudede denne trussel mod magtfulde nationer
og elskede ham som en engel.
Ringen, der omgav far og søn, blev gradvist mindre.
Energifeltet fra denne far og søn var ved sin ende...
De ville være tæt på og føle det tæt på.
De ville lagre det i deres hjerner!
Sønnens næver følte faren.
Hvad følte farens næver?
Begge mænds næver søgte den mest effektive vinkel.
Begge mænds fødder søgte en så effektiv landing som muligt.
Dysten blev sendt via tv-kameraer og mobiltelefoner
til stuer og computerskærme i hele landet.
Ser du det, far?
I denne konkurrence... Jeg...
Hvem holder jeg med?
Far...
Jeg kan også gøre det!
Var det for at prale af hans hårdhed?
Eller for at omfavne sin elskede søn?
Faren holdt sine åbne håndflader fra hinanden.
Kan jeg se?
Kan jeg høre?
Mine næver slår min fars krop...
Jeg kan mærke mine næver slå min far.
Mine næver er den eneste forbindelse mellem min far og mig.
Slår jeg ham virkeligt?
Bliver jeg slået tilbage?
Det er vores chance for kontakt med hinanden.
Sikket spild almindelige slag ville være.
Det er rigtigt. Jeg slår ham, som om jeg krammer ham.
Der røg mine ribben...
To, tre måske flere...
Han er fantastisk. Min far er fantastisk.
Hvor mange gange?
Hvor mange gange har jeg sagt, han er fantastisk?
Det er det samme...
...som for fem år siden.
Underkæben brækket.
Hagebenet brækket.
Ramus mandibulae brækket.
Der er også mange småbrud.
Venstre øjenhule brækket.
Næseknoglen kollapset.
Overkæben brækket.
Der er også mange småbrud.
Slid på fortænder og kindtænder.
Flere mangler og er beskadigede.
Begge trommehinder er sprunget.
Halshvirvlerne forstuvede på begge sider. Over 30 grader.
Ribben. Seks brud.
Knogler og håndled i begge hænder. Let betændelse.
Knogler i begge fødder. Let forstuvning.
Udover let betændelse.
Subkutane blødninger i hele kroppen.
Hjerne og organer. Flere steder...
Det er nok.
Det er nok. En fortsættelse...
Flere slag, og det vil ikke være en kamp.
Ikke i min ånd.
Tak, du!
Tak!
Mange tak.
Tak, du!
Tak!
Det var tiden værd.
Hvad?
Du sparkede mig.
Da jeg gik, gav du mig et spark i ansigtet.
Ja...
Jeg forstår.
Ja. Godt...
Hans kampånd er stadig ubesejret.
Jeg kan ikke se på det.
Fint. Baki, det er nok.
Hvad? Nej...
Er det...
Tofu?
Publikum så det tydeligt.
Tofuen i håndfladen, da han skar i den.
Forårsløgene, han skar på et skærebræt.
Yujiro Hanmas yndlingsret.
Misosuppe med tofu.
Den er klar. Op med dig.
Er det tid?
Uovertruffen...
Den første og nok den sidste "luftsnack".
Jeg har kun det.
Det er mere end rigeligt, fader.
Stop det der. Kald mig "far".
De...
De er...
De sidder til bords sammen.
Er det okay lige her?
Det er lige meget hvor.
Slap af og sid normalt.
- Maden bliver kold. - Tak.
- Det er forkert. - Hvad?
Jeg har bemærket det før.
Du holder dem ikke rigtigt.
Det er ikke en eksklusiv restaurant.
Den er god.
Men den er lidt salt.
Du ved ikke, hvordan en ordentlig miso smager.
Hvad om du smager den selv?
Værsgo.
Vær ikke dum.
Legemad smager af legemad. Det smager ikke engang af vand.
Virkelig?
Hvad?
Sønnen væltede bordet!
Din lille...
Det forsvandt!
Bordet...
Skålen...
Far.
Ja.
Du blev reddet.
Siger du, at du reddede mig?
Ja, præcis.
Jeg ved, hvad du mener. Den misosuppe var lidt salt.
Han anerkendte det!
Så den var salt?
Wow...
Jeg ville ikke indrømme det, så jeg prøvede at narre dig.
Jeg løj.
Løj Bæst?
Du bemærkede, at jeg blev rystet,
så du væltede bordet for at redde mig.
Det grundlæggende mål for styrke er...
Styrken til at sætte dine ønsker igennem,
til at sætte din vilje igennem.
Du fik mig, verdens stærkeste mand, til at stå i køkkenet.
Der er ingen større egoisme end det.
Modtag titlen som verdens stærkeste!
Han anerkendte det!
Bæst anerkendte det!
Han anerkendte, at Baki er den stærkeste!
Baki Hanma er verdens stærkeste!
"I det øjeblik...
en kamp er afgjort,
er den, der har hovedet højest,
sejrherren!"
Det er dine ord, far.
Du så ned på mig og gik.
Da var jeg allerede død.
Et uigenkaldeligt faktum.
Jeg tabte.
Han kunne stadig ikke høre
og vidste ikke, han var verdens stærkeste.
Han anerkendte det!
Verdens stærkeste erklærede sit nederlag!
Sikke en fantastisk afslutning!
De afgørende ord, tydeligt sagt af verdens stærkestes søn.
Som var det en indskydelse,
overgav faren titlen som verdens stærkeste,
og sønnen overgav sejren.
Vi har en vinder!
De tilbød begge den anden det bedste, de havde at tilbyde.
Hvor lystig.
Han har det meget bedre.
Verdens stærkeste far og søn-dyst
slutter her!
SLUT
Det siges, at selve kampen var en opvisning.
Hvad mener du om, at det ikke var en officiel kamp?
Jeg brugte ikke mine fødder. Jeg brugte ikke mine knæ.
Jeg brugte ikke mine albuer.
Jeg brugte kun mine to næver.
Ved kun at angribe Bolts overkrop og kun kæmpe mod ham direkte,
vandt jeg kampen.
Jeg var sejrherren.
Det var intet mere eller mindre.
Om det var officielt eller uofficielt.
Og om det bælte, Kaiser gav mig,
blev officielt anerkendt eller ej...
Det er ting, jeg ikke ved, og som ikke interesserer mig.
Med kun en lille del af min ekspertise, kung-fu,
vandt jeg under boksereglerne.
Det er alt!
Tekster af: Anja Molin