Priviți, domnilor!
E o poveste ilustrată.
E o derulare de imagini de mare magnitudine.
Profesore, oare profilul să fie...
Da. Sunt sigur că e diavolul pe care l-am văzut mai devreme.
Atunci, profesore, ce e acest diavol mic cu care se confruntă?
Cel mai probabil sunt părinte și copil, tată și fiu.
Și ce e mulțimea asta uriașă din spatele tatălui?
Tocmai mă gândeam la asta.
Se pare că e o mulțime foarte variată.
Ca rasă, sex și vârstă.
În aparență, mulțimea îl aclamă.
Poate că aceste ființe îl glorifică pe el, pe tatăl-diavol.
E un fel de idol?
Da.
Șefu', scuze!
Nu putem înainta. Să împrăștii mulțimea?
Nu. E bine aici.
Deși ți-ai pierdut auzul și nu mai auzi, ascultă!
Ce urmează să facem noi,
Yujiro și Baki, nu e o continuare a ce a fost.
Dar nu e nici un început.
Cu asta, încheiem.
Cu asta, se termină.
Începând cu degetul mic, așa.
Unul câte unul. Da.
Asta-i cea mai bună unealtă din lume.
Unealtă...
Poate înlocui uneltele de zi cu zi.
Și, evident...
Evident?
Poate fi o armă.
Poate fi ciocan, sabie sau chiar suliță.
Întâi, așa o transformi în ciocan.
Începând cu degetul mic, așa.
Îndoi fiecare deget.
Câte unul, de la inelar la degetul mijlociu.
Bun.
Iar acum, invers.
De la arătător, le îndoi unul câte unul.
La final, pui degetul mare peste.
Ce-ai prins?
Putere. Ai prins putere.
Pocnești cu puterea pe care ai prins-o.
Străpungi cu puterea pe care ai prins-o.
E cea mai veche și cea mai bună armă a omenirii.
Asta e pumnul.
Eliberează tensiunea din degetele strânse și ține-le pe loc cu degetul mare!
Nu te gândi la poziția ta!
Lasă corpul să decidă poziția pumnului!
Lucrurile astea nu se uită.
Începutul începutului. Ce m-a învățat tata prima oară.
Șefu', cred că-s doar zece rânduri în fața noastră.
Ce vreți să fac? Vreți să-i împrăștii?
Nu. E bine aici.
Uită total de apărare!
Lasă greutatea pe călcâiul piciorului din față!
Concentrează-te doar pe atac!
Restul nu contează.
Pumnul în care ți-ai pus speranțele va întrece totul.
Nu există „oare va merge?” Nu gândi așa!
Așa se compară puterea!
Sunetul pumnilor care le-au lovit fețele
a fost cel mai puternic sunet creat de cei doi în seara aia.
Să te îndepărtezi de pericol și să-ți învingi adversarul.
Asta e arta luptei.
Asta e tehnica.
Să-i distrugi apărarea, să-i dezvălui partea din față,
unde sunt organele vitale,
care pot fi atacate.
Astea nu-s arte marțiale, nu e sport de contact,
e o comparație a puterii, o comparație a bărbăției.
Scuze!
Ce?
Nu văd.
El cine e?
El... El e Căpcăunul...
Ce face?
Se roagă?
Se pare că...
Par a fi mulți străini acum, nu?
Căpcăunule...
Grozav!
Niciunul nu dă înapoi!
E o luptă cruntă între cei mai puternici!
Chiar există cineva...
Care se luptă cu pumnii cu Căpcăunul...
Cine-ar fi zis că există cineva care să facă asta?
Șefu', nu pot să cred.
Duce o luptă cruntă cu Yujiro Hanma.
Sunt invidios.
Atunci, ce-ar fi să ne apropiem?
Nu. E bine aici.
Da, domnule.
Deja suntem în față.
Acum e clar...
Când se va termina seria de pumni,
atunci lupta se va încheia.
Masele neputincioase...
În fața maselor neputincioase...
era un oni.
În spatele lui, erau masele neputincioase.
Mereu era o mulțime de oameni neputincioși.
În fața celor neputincioși erau mereu...
Da, soldați puternici.
Omul deja se hotărâse.
„Locul meu e mereu în fața celor puternici.”
Nu există dreptate. Nu există răutate.
Există doar putere.
Până la urmă, numele de „Căpcăun” i-a fost dat de o națiune mare,
acestui om care apăruse așa de ușor în fața liderului țării.
Tremurând de frică, națiunea s-a ascuns în umbra lui „Dumnezeu”
și i-a oferit sume uriașe de dolari.
Masele neputincioase și disperate
l-au văzut ca pe un zeu pe cel care amenința națiunile puternice
și l-au iubit ca pe un înger.
Cercul care-i înconjura pe tată și pe fiu s-a micșorat treptat.
Câmpul de energie de la aceștia era pe cale să se risipească...
Ei voiau să fie aproape, să-l simtă de aproape.
Voiau să le rămână în minte!
Pumnii fiului l-au simțit pe tatăl lui.
Ce simțeau pumnii tatălui?
Pumnii amândurora căutau cel mai bun unghi posibil.
Picioarele amândurora căutau cel mai bun punct de aterizare.
Această luptă era filmată de camerele TV și de telefoane
și difuzată în sufragerii și pe monitoarele din toată țara.
SEDIUL SHINSHINKAI
Tată, te uiți?
În lupta asta... eu...
Cine vreau să câștige meciul?
Tată...
Și eu pot face asta!
Voia să se laude cu duritatea sa?
Sau să-și îmbrățișeze fiul care-și intrase în ritm?
Tatăl și-a deschis palmele liniștit.
Pot să văd?
Pot să aud?
Pumnii care lovesc corpul tatălui meu...
Simt cum pumnii mei îl lovesc pe tata.
Pumnii mei amorțiți sunt singura legătură dintre mine și tatăl meu.
Chiar îl lovesc?
Sunt lovit și eu?
Asta e șansa noastră să ne atingem.
Ce risipă ar fi să lovim normal!
Da. Îl voi lovi de parcă l-aș îmbrățișa.
S-au dus coastele mele...
Două, trei... poate mai multe...
E uimitor. Tata chiar e uimitor.
De câte ori?
De câte ori am zis asta azi?
E la fel...
ca acum cinci ani.
Mandibulă fracturată.
Tubercul mentonier fracturat.
Ramură mandibulară fracturată.
Și multe fisuri.
Planșeu orbital stâng fracturat.
Os nazal distrus.
Maxilar fracturat.
Și multe fisuri.
Abraziunea dinților din față și a molarilor.
Mai mulți dispăruți și avariați.
Ambele membrane timpanice perforate.
Vertebră cervicală fisurată în ambele părți. Peste 30 de grade.
Coaste. Șase fracturi.
Oasele și încheieturile de la mâini. Inflamare ușoară.
Oasele de la ambele picioare. Luxații ușoare.
Și o inflamare ușoară.
Hemoragii subcutanate pe tot corpul.
Creier și organe. Diferite locuri de...
Ajunge!
Ajunge! Dacă va continua...
Dacă ar mai lovi, n-ar mai fi o luptă.
N-ar fi Marea Brută.
Mersi, omule!
Mulțumesc!
Mulțumesc, domnule!
Mersi, omule!
Mulțumesc!
Mi-am petrecut frumos timpul.
M-ai lovit.
În timp ce plecam, m-ai lovit cu piciorul în față.
Da...
Înțeleg.
Da... Frumos...
Spiritul lui de luptă... e încă neînvins.
Nu mă mai pot uita.
Bine. Baki, ajunge!
Ce? Nu se poate...
Acela...
E tofu?
Publicul a văzut clar.
Brânza tofu din palma sa, în timp ce o tăia.
Prazul, în timp ce-l tăia pe tocător.
Preparatul preferat al lui Yujiro Hanma, Marea Brută.
Supă miso cu tofu.
Hei! E gata. Ridică-te!
E momentul?
Fără precedent...
prima și probabil ultima „gustare invizibilă” nocturnă.
Asta e tot ce am făcut.
E mai mult decât suficient, părinte.
Termină! Spune-mi „tată”!
Stau...
Stau în armonie.
Îți convine să facem asta aici?
Haide, nu contează unde.
Relaxează-te și stai normal!
Se va răci.
Mulțumesc!
Nu e bine.
Am mai observat asta.
Nu le ții bine.
Ăsta nu-i restaurant exclusivist.
E bună.
Dar cam sărată.
Nici nu știi ce gust ar trebui să aibă supa miso.
Ce-ar fi s-o guști și tu?
Haide!
Nu fi idiot!
Doar ne prefacem. N-are nici gust de apă.
Chiar așa?
Ce?
Fiul a răsturnat masa!
Nenoro...
Au dispărut!
Masa...
Bolul...
Tată.
Da?
Ai fost salvat.
Adică tu m-ai salvat?
Exact.
Știu la ce te referi. Supa miso era cam sărată.
A recunoscut!
Deci era sărată?
Nu voiam să recunosc, așa c-am încercat să te păcălesc.
Am mințit.
Căpcăunul a mințit?
Ai observat că eram agitat,
așa că ai răsturnat masa ca să mă salvezi.
Măsura de bază a puterii este...
puterea de a-ți îndeplini dorințele.
Puterea de a-ți impune voința.
M-ai făcut pe mine, cel mai puternic de pe Pământ, să stau la bucătărie.
Nu există egoism mai mare.
Revendică-ți titlul de cel mai puternic din lume, acum!
A recunoscut!
Căpcăunul a recunoscut!
A recunoscut că Baki e cel mai puternic!
Baki Hanma e cel mai puternic din lume!
„Până la urmă...
capul aflat la cea mai înaltă altitudine
deasupra nivelului mării...
Cel care se uită de sus e învingătorul.”
Sunt cuvintele tale.
Chiar m-ai privit de sus și ai plecat.
Eram deja ucis.
E un fapt incontestabil.
Am pierdut.
Încă nu auzea
și nu știa că era cel mai puternic din lume.
A recunoscut!
Cel mai puternic și-a recunoscut înfrângerea!
Ce final incredibil!
Cuvintele decisive rostite de fiul celui mai puternic din lume.
O fi fost un capriciu al nopții,
dar tatăl i-a acordat titlul de cel mai puternic,
iar fiul i-a acordat victoria.
Avem un câștigător!
Amândoi i-au oferit celuilalt ce aveau mai bun de oferit.
Ce degajat!
S-a făcut bine.
Lupta dintre cei mai puternici tată și fiu...
se termină aici!
SFÂRȘIT
Se spune că a fost un meci demonstrativ.
Ce părere aveți despre faptul că nu a fost un meci oficial?
Nu mi-am folosit picioarele.
Nici genunchii.
Nu mi-am folosit coatele.
Doar pumnii.
Atacând partea superioară a dlui Bolt și doar înfruntându-l direct,
am câștigat lupta.
Eu am învins.
Nici mai mult, nici mai puțin.
Fie că a fost oficial, fie că a fost neoficial.
Și, dacă cureaua pe care mi-a dat-o Kaiser
a fost recunoscută oficial sau nu...
Astea sunt lucruri pe care nu le știu
și nu mă interesează.
Folosind doar o mică parte din abilitatea mea principală, kung-fu,
am câștigat după regulile din box.
Asta e tot!
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă