‫- חוף פראיסו -‬
‫הבנתי.‬
‫מצאתי אותה.‬
‫את דמעת האש.‬
‫אני יודע מה קרה.‬
‫מוקטזומה לקח אותה‬ ‫מבני הטרהומרה לפני שהספרדים הגיעו.‬
‫אתה לא מסוגל להפסיק?‬
‫יש לנו עוד המון כסף.‬
‫וכשהוא ייגמר?‬
‫חוץ מזה, הדבר הזה שווה מיליונים.‬
‫חתיך.‬
‫- מספר חסוי:‬ ‫תני לי את מה ששלי -‬
‫זאת הרוח…‬
‫זאת…‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן, הכול בסדר.‬
‫טוב.‬
‫כמה מיליונים אמרת?‬
‫לא יודע.‬
‫אין ספור.‬
‫עשרות מיליונים, מאות מיליונים, מיליארדים.‬
‫זה לא משנה,‬ ‫כי זה הדבר הכי יפה שהיה קיים אי פעם.‬
‫יהלום בכזה גודל,‬
‫עם גוון כתום.‬
‫ק'אישקל איק.‬
‫ה"איק" לא הגיוני.‬ ‫"איק" זה רוח, ורוח מביאה טפטופים…‬
‫בכי של אש.‬
‫לחיים.‬
‫לחיי דמעת האש.‬
‫תודה.‬
‫אולי נרקוד?‬
‫תמיד.‬
‫איי!‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-בטוח?‬
‫כן, כן. סליחה, הייתה לי סחרחורת.‬
‫הרגשתי קצת…‬
‫כאילו ש…‬
‫כאילו ש… אוי…‬
‫סליחה. סליחה.‬
‫- בנדידוס -‬
‫אוי…‬
‫לילי?‬
‫- אני אחזור. ל' -‬
‫בת…‬
‫- הרי הפירנאים, ספרד -‬
‫שלום.‬
‫סליחה.‬
‫הלכתי לאיבוד, ואין כאן קליטה.‬
‫אני מסתובבת כבר יותר משעתיים.‬ ‫נראה לך שהדרך הזאת מובילה…?‬
‫שלום, יפיוף.‬
‫אתה ארגוס?‬
‫כן, ברור שזה אתה.‬
‫בוא.‬
‫ממש הזדקנת.‬
‫היית מסתדר מעולה עם קלינטון.‬
‫תהיה ילד טוב, ותלך מפה.‬
‫אני חייב להודות שאתה אחד הקשוחים.‬
‫ופגשתי הרבה.‬
‫אבל אין בזה בושה.‬
‫אפילו הכי קשוחים נשברים.‬
‫תשחרר אותו.‬
‫בסוף אתה עובד בשבילה, כמובן.‬
‫אני עובד בשביל המשפחה שלך.‬
‫זאת לא המשפחה שלי.‬
‫הם השתמשו בי כדי למצוא אותך…‬
‫זאת מלכודת.‬
‫ליאו, חמוד שלי,‬
‫אני המלכודת.‬
‫איפה המעיל שלי?‬ ‫-אתה תשרוד.‬
‫אתה יכול לנהוג? יש לי אופנוע ק"מ מפה.‬
‫אני תמיד מוכן לנהוג.‬
‫איזה חרא.‬
‫רחינה.‬
‫חשבתי ללכת בלי להגיד שלום.‬
‫את לא הולכת לשום מקום, קרלוטה.‬
‫היי, היי.‬
‫בסדר, בסדר.‬ ‫-ליאו!‬
‫ליאו, אני אחזור!‬
‫ליאו, אני אוציא אותך מפה!‬
‫תפוס אותה!‬
‫לא! בבקשה, לא!‬
‫רחינה, לא!‬
‫למה את עושה לי את זה?‬
‫די! תעזבו אותי!‬
‫בבקשה! תעזבי אותי! רחינה…‬
‫בבקשה!‬
‫ברוכה הבאה הביתה.‬
‫לא…‬
‫לא!‬
‫- שם: סיטלאלי אקה איסאמה -‬
‫היי, גברת.‬
‫היי, מה את עושה? הסירה זאת שלנו. היי!‬
‫כמה כסף אני צריכה‬ ‫לשלם כדי להיות עם הבן שלי?‬
‫בעלך כל הזמן מערער.‬
‫הוא מאשים אותך בדברים חמורים, כמו חטיפה.‬
‫מה?‬
‫אתה רציני?‬
‫יומיים, פורטיו.‬
‫אוקטביו לקח את הבן שלי יומיים קודם.‬
‫אינס, יש עוד אפשרות.‬
‫לשלם ישירות לשופט.‬
‫ככה יהיה סיכוי טוב שתישארי עם אלכס.‬
‫אבל זה יעלה לך כפול.‬
‫מה את אומרת?‬
‫ייקח לי כמה ימים‬ ‫להשיג את הכסף, אבל אני אבצע העברה.‬
‫- אינס רייס סנטיאגו -‬
‫- יתרה: יתרה: 0.00 דולר -‬
‫הכול בסדר, אינס?‬
‫אמא שלך הייתה אישה טובה.‬
‫אל תדאגי. אני אטפל בך.‬
‫את תגורי עם הבנות שעובדות במשק הבית.‬
‫רחינה, תצטרפי אלינו.‬
‫תראי לה את הבית, בבקשה.‬
‫מי זאת?‬
‫חברה חדשה. את יכולה לשחק איתה.‬
‫יש לך כבר הרבה צעצועים.‬ ‫לא יזיק לך לחלוק אותם.‬
‫אני אשאיר אתכן לבד,‬ ‫כדי שתכירו אחת את השנייה.‬
‫אמא שלי לימדה אותי‬
‫לא לשחק עם המשרתות.‬
‫שלוש פעמים בחודש אחד.‬
‫את לא מבינה, או מה?‬
‫שוב, תגיד לי כמה זה, וזהו, קאנצ'ה.‬
‫אתה יודע איך זה.‬
‫ילדה מחורבנת. לא לימדו אותך איך להתנהג?‬
‫טוב, אם לא…‬
‫טוב, תני לי.‬
‫מצטער, יפהפייה, אבל לא היה לך כסף.‬
‫זה לא יכול להיות.‬
‫תשאל את אינס. תתקשר אליה.‬
‫קדימה.‬
‫קחי.‬
‫לא, עדיף שלא. אולי תנסי לפתוח את הדלת.‬
‫אני?‬
‫לפתוח את הדלת, קאנצ'ה?‬
‫אני לא יכול לבעוט לפליפה בביצים.‬ ‫יזרקו אותי מבית הספר.‬
‫אני בסך הכול אומר שאתה צריך להגן על עצמך.‬
‫למה אתה ואמא לא גרים יותר ביחד?‬
‫לפעמים גם אני לא מבין את המבוגרים.‬
‫שלום!‬
‫אנחנו יכולים להישאר פה?‬
‫לא.‬
‫תביא את הדברים שלך.‬ ‫אני צריכה לדבר עם אוקטביו.‬
‫ביי, ביי.‬
‫החשבון שלי התרוקן.‬ ‫-מה?‬
‫שדדו אותי.‬ ‫-איך שדדו אותך?‬
‫אמרתי לך לא להכניס את הכסף לבנק.‬ ‫מסוכן להשאיר שם כל כך הרבה כסף.‬
‫אנשים נורמליים שומרים כסף בבנק, אוקטביו.‬
‫איזה זין.‬
‫אני לא מאמין.‬
‫אם לא אשלם לעורך הדין,‬ ‫השופט ייקח ממני את אלכס.‬
‫אל תדאגי.‬
‫אני אביא לך את הכסף שאת צריכה.‬
‫אחרי הצהריים אני אלך לבונקר.‬
‫יש לך מושג מי עשה את זה?‬
‫האקס שלך?‬
‫גונזלו לא מספיק חכם.‬ ‫-נכון.‬
‫זה בטח היה האקר.‬
‫לוקאס.‬
‫יכול להיות.‬
‫היי, בחור.‬
‫סליחה, הכרטיס שלך לא עבר.‬
‫אין מצב.‬
‫ניסיתי שלוש פעמים.‬
‫יש לך דרך אחרת לשלם?‬
‫שבע. שמונה. תשע.‬
‫מפתח.‬
‫איפה הכסף שלי?‬
‫לא יודעת.‬
‫את לקחת אותו.‬
‫יצאתי מהבית הזה כמו שהגעתי אליו.‬
‫בלי כלום.‬
‫לאבא היה הרבה יותר.‬
‫מיליונים נעלמו, ורק את יודעת איפה הם.‬
‫למה שאדע דבר כזה?‬
‫תמיד היית שקרנית.‬ ‫אבל את לא יכולה לעבוד עליי כמו שעבדת עליו.‬
‫איפה הכסף?‬
‫תשחררי אותי, ואתן לך כל מה שיש לי.‬
‫מאוחר מדי.‬
‫כבר רוקנו את החשבון שלך.‬
‫ושל החברים שלך.‬
‫תעזבי אותם בשקט.‬
‫הם לא קשורים.‬
‫חמוד מצדך.‬
‫אכפת לך מהם?‬
‫אני יכולה לפגוע בהם.‬
‫חשבת שאם תחליפי שם ותספורת,‬ ‫אני לא אדע איפה את?‬
‫חוליה.‬
‫אריקה.‬
‫לילי.‬
‫איפה הכסף שלי?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫נגיד שאני מאמינה לך.‬
‫אם את לא יודעת איפה הוא,‬
‫אז במה את מועילה לי?‬
‫מה את יכולה לתת לי‬ ‫כדי שאשאיר אותך בחיים, קרלוטה?‬
‫אולי…‬
‫את דמעת האש.‬
‫היהלום הענקי שהיה עם הזהב של מוקטזומה.‬
‫איך את יודעת?‬
‫מוכר לך, נכון?‬
‫אנשים מחפשים אותו כבר יותר מ-500 שנה.‬
‫סביר שהוא בכלל לא קיים.‬
‫מחר אני אחזור ואשאל הכול בפעם האחרונה.‬
‫אני מקווה שהתשובה תמצא חן בעיניי.‬
‫אם לא, מאנו יתחיל עם העין הימנית שלך.‬
‫בכל יום הוא ייקח ממך משהו‬ ‫על הנזק שעשית למשפחה שלנו.‬
‫ליאו!‬
‫אני אוציא אותך מפה.‬
‫עזוב את האקדח!‬
‫זאת התוכנית שלך? להרדים אותי?‬
‫בזרעי תפוחים יש ציאניד.‬
‫תורידו את הנשק!‬
‫תן לי את האקדח.‬
‫תיכנס פנימה.‬
‫קדימה!‬
‫אתה, סגור את הדלת.‬
‫תגידי להם לשבת ולשים אזיקים. קדימה.‬
‫שמעתם אותה.‬
‫לא הרגתי אותך‬ ‫רק כי לא הייתי יוצאת מפה בחיים.‬
‫קחי אותי אל ליאו.‬
‫אנחנו הולכים.‬
‫האוויר בהרים לא ממש עשה לך טוב.‬
‫הסתכלת בזמן האחרון במראה?‬
‫בוא נלך.‬
‫אל תירו!‬
‫אמרתי לכם לא לירות!‬ ‫-את בסדר?‬
‫לאן ללכת?‬ ‫-עד הסוף וימינה.‬
‫תזרקו את הנשק!‬
‫קדימה!‬
‫אחורה.‬
‫ימינה.‬
‫צמוד לקיר.‬
‫צמוד לקיר המזדיין. אל תזוזי.‬
‫תעלה, תעלה.‬
‫לאן?‬ ‫-מפה, מצד שמאל.‬
‫בואי.‬
‫תמשיכי. אל תעצרי עכשיו. בואי.‬
‫קחי.‬
‫בואי, בואי.‬
‫לא, לא. לא עכשיו.‬
‫זין.‬
‫צריך ללכת.‬
‫נלך ברגל.‬
‫היי, היי!‬
‫מה קרה?‬
‫קרלוטה.‬
‫היי.‬
‫אלוהים!‬
‫קרלוטה.‬
‫לא. לא עכשיו. קדימה, את תהיי בסדר.‬
‫בואי נלך.‬
‫- כעבור זמן מה -‬
‫קטן עליך, צוציק.‬
‫תנשום.‬
‫האצבעות הן הסוד.‬
‫כלל מספר ארבע.‬
‫- כלל מספר 4 -‬
‫קדימה.‬
‫מצאתי אותך.‬
‫מריאנה!‬
‫של מי המכונית המזוינת הזאת?‬
‫תודה.‬
‫רפוג'יו!‬
‫בן זונה.‬
‫רפוג'יו!‬
‫- טיולי וילסון -‬
‫חימה!‬
‫מה קורה?‬
‫מצאתי אותו!‬ ‫-מה?‬
‫מצאנו אותו!‬ ‫-מה? אתה לא רציני!‬
‫תסתכלי.‬ ‫-תראה לי.‬
‫אין מצב! איך הצלחת?‬ ‫-סיפור ארוך.‬
‫מה הקטע עם המכונית הזאת?‬ ‫-היא לא יכולה לעוף.‬
‫הרכבת הבאה יוצאת בעוד שעה.‬
‫תביאי לי את דמעת האש,‬ ‫ואני נשבעת לך שהחוב שלך ייסגר.‬
‫וכדי שתאמיני לי,‬
‫אני אתן לך ולחברים שלך לחיות.‬
‫את צוחקת עליי?‬
‫צריך לנסוע למקסיקו עכשיו.‬
‫שם נמצא המיגל הזה?‬
‫יש דברים שלא משתנים.‬
‫את עדיין מדברת מתוך שינה, קרלוטה.‬
‫מעכשיו, קוראים לי לילי.‬
‫לילי.‬
‫ככל שהם ידעו פחות, כך הם יהיו פחות בסכנה.‬
‫לילי…‬
‫אהבתי.‬
‫תגידי לי משהו.‬
‫מי זה המיגל הזה?‬
‫היחיד שיכול לעזור לנו.‬
‫בדיוק, צוציק.‬
‫טוב מאוד.‬
‫הלוואי שהיית פה.‬
‫אתה בסדר?‬
‫מה?‬
‫אתה לא צריך אותי.‬
‫אתה לא צריך אף אחד.‬
‫אתה יכול למצוא את האוצר לבד.‬
‫- אם אתה רוצה‬ ‫את הכסף שלך בחזרה, תגיע לפה -‬
‫שלום?‬
‫שלום, לוקאס.‬
‫קדימה.‬
‫לאט, לאט.‬ ‫-קדימה.‬
‫חשבתי שאנחנו חברים, אינס.‬
‫נהיה חברים כשהכסף שלי‬ ‫יחזור אליי. איפה הוא?‬
‫אין מצב. גם לי גנבו את כל הכסף.‬
‫הכסף שלי נעלם, לוקאס.‬ ‫אתה פתחת את החשבונות.‬
‫אתה היחיד מביננו‬ ‫שיודע לעשות את זה. איפה הוא?‬
‫טוב, יש בזה משהו.‬
‫אבל זה לא אני.‬
‫בחייך, אינס, אין סיכוי שהוא עשה את זה.‬
‫גם הכסף שלי נגנב.‬ ‫-תחזירי את האקדח.‬
‫שלום.‬
‫מה קורה?‬
‫תגידי את האמת.‬
‫הילד לא היה גונב ממני, אבל את כן.‬
‫מה?‬ ‫-כן, מצטער.‬
‫גם ממני גנבו הכול.‬
‫רק אנחנו ידענו על הכסף.‬
‫לא.‬
‫קיבלתי עכשיו הודעה.‬
‫בואי נראה.‬
‫בסדר.‬
‫מי ביקש שנבוא הנה?‬
‫טוב, נשאר רק חשוד אחד.‬
‫לא, זה לא מיגל.‬
‫הוא לא היה עושה דבר כזה.‬
‫הוא עשה דברים יותר גרועים.‬
‫כולנו היינו שם כשהוא ירה בלילי.‬
‫היי!‬
‫שלום.‬
‫מי אתה?‬
‫מיגל?‬ ‫-לא, אוקטביו.‬
‫אין מצב.‬
‫אני שלחתי לכם את ההודעות.‬
‫לילי?‬
‫אבל…‬
‫זה לא יכול להיות.‬
‫היית מתה.‬
‫הייתי צריכה שתחשבו ככה.‬
‫לילי, את יכולה בבקשה‬ ‫להגיד לחברה שלך שלא תכוון עליי נשק?‬
‫הוא איתי.‬
‫איך יכולת, לילי?‬
‫לא סמכת עליי.‬
‫סליחה.‬ ‫-לא סמכת עלינו.‬
‫ידעת על זה?‬
‫לוקאס עזר לי עם הכסף.‬
‫אה.‬ ‫-ואינס עזרה לי למצוא גופה.‬
‫גם את ידעת?‬
‫ממש סליחה.‬ ‫-אוקטביו.‬
‫הייתי צריכה להיעלם, באמת.‬
‫ברור. אז אני המטומטם היחיד שחשב שאת מתה.‬
‫היי, היי, גם אני לא ידעתי!‬ ‫-איזה מזל.‬
‫אבל יפה לך להיות בחיים, לילי.‬ ‫-תודה.‬
‫האנשים שרודפים אחריי‬ ‫הם אלה שגנבו לנו את הכסף.‬
‫וגם שדדו אותנו בגללה! מושלם! נפלא!‬
‫טוב, על מה אתם מסתכלים? ומי אתה?‬
‫תירגע.‬ ‫-היית צריכה להישאר מתה, לילי!‬
‫לא, לא, אוקטביו.‬
‫די, די.‬
‫לילי, מי מחפש אותך?‬ ‫אולי נוכל לאתר את הכסף.‬
‫לא, אם תתקרבו אליהם,‬ ‫הם יהרגו אתכם. הם יהרגו את כולנו.‬
‫מה?‬
‫אבל יש לי תוכנית.‬
‫נקבל הכול בחזרה, ואפילו יותר.‬
‫אבל אנחנו צריכים את מיגל.‬
‫איפה מיגל?‬
‫אני יודע איפה מיגל.‬
‫תסתכל.‬
‫זה הצלב של חרונימו דה אגילר.‬
‫אתה רואה את המספרים?‬
‫אלה?‬
‫מה הם?‬
‫צעדים, נכון?‬
‫הם חייבים להיות צעדים.‬
‫לאן הלכת?‬
‫אני מתגעגע אפילו לזה שהיית קורא לי בשמות.‬
‫מה קרה, חימה?‬
‫אהה, יש לנו מבקרים.‬
‫יש לנו אורחים?‬
‫תראה בעצמך.‬
‫הנה, תסתכל על המספרים.‬
‫המספרים האלה.‬
‫מה?‬ ‫-בוא.‬
‫למה כל המסתורין?‬ ‫-בוא כבר.‬
‫וואו.‬
‫הבנדידוס.‬
‫חימה, הבנדידוס. בנדידוס, זאת חימה.‬
‫תביאי את כל האוכל שיש לנו.‬
‫יש לנו רק פתי בר.‬
‫רוצים פתי בר?‬
‫סיטלאלי רוצה פתי בר.‬ ‫-בסדר.‬
‫מה שלומך?‬
‫בסדר.‬
‫אני מופתע לראות אתכם.‬
‫מה אתם זוממים?‬
‫אז ככה…‬
‫מישהו גנב לנו את כל הכסף.‬
‫מה? לך לא?‬
‫איזה כסף?‬
‫הוצאתי הכול על המלון הזה.‬
‫הוא יפה מאוד.‬ ‫-כן. ראית את העץ?‬
‫יפהפה, מיגל.‬
‫וואו.‬
‫ומי זה? אתה…?‬
‫מיגל, זה ליאו. האקס שלי.‬
‫ליאו,‬
‫זה מיגל,‬
‫גם הוא אקס שלי.‬
‫תעשו לי טובה!‬
‫טוב, מי יספר לו?‬
‫אני אספר לו.‬
‫קודם כול,‬
‫גיליתי על לילי.‬
‫היא בחיים.‬
‫וואו.‬
‫אה…‬
‫דבר שני, היא אומרת‬ ‫שאתה יודע איפה הזהב של קורטס.‬
‫הזהב של קורטס. הזהב!‬
‫תגידי להם שהוא של מוקטזומה.‬
‫בדיוק.‬
‫כן, זה מה שאמרתי.‬ ‫-בדיוק.‬
‫זה כן או לא?‬
‫רק רגע.‬
‫לא ייאמן!‬
‫- מלון מוראלס -‬
‫נעלמת.‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬
‫הם תפסו את ליאו.‬
‫ברור, הם תפסו את ליאו. מי זה ליאו, באמת?‬
‫לא סיפרת לי עליו אף פעם.‬ ‫את לא מספרת לי כלום.‬
‫אני לא יודע מי את.‬
‫אני לא יודע לאן את נעלמת,‬
‫ואת לא צריכה לספר לי.‬
‫אני אפילו לא יודע מה השם שלך.‬ ‫קרולינה. ססיליה.‬
‫את רואה?‬
‫התכוונתי לחזור.‬
‫תפסו אותי. נעלו אותי בעליית גג מזדיינת.‬
‫הבאתי לך משהו בתור מזכרת.‬
‫טוב, אם את מבקשת ממני עזרה,‬
‫אנחנו ניתפס ביחד.‬
‫אם היית בא אחריי, היית נהרג.‬
‫תפסיקי להתייחס אליי כמו למטומטם.‬
‫אני צריכה שתעזור לי למצוא את דמעת האש.‬
‫ברור שבשביל זה חזרת. איזה מטומטם.‬
‫לא יודע למה חשבתי שחזרת בשביל משהו אחר.‬
‫הם יעזבו אותי רק אם אתן להם את היהלום.‬
‫אני לא רוצה לברוח יותר.‬
‫ממי את בורחת?‬
‫ספרי לי.‬
‫למה הם רוצים להרוג אותך?‬
‫בואי נראה.‬
‫את רוצה שנמצא את האבן‬
‫הכי יפה בעולם,‬
‫בשביל מישהו שרוצה להרוג אותך?‬
‫ואת לא מספרת לי כלום?‬
‫אני לא יכולה.‬
‫תעזור לי בכל זאת?‬
‫ברור שכן.‬
‫השאר חושבים‬ ‫שאנחנו מחפשים את הזהב של מוקטזומה.‬
‫אסור שהם יגלו על היהלום.‬
‫וליאו?‬
‫הוא יודע?‬
‫הוא יודע מה השם שלך?‬
‫אני לא סומכת על לילי.‬
‫ואני לא סומך עליו.‬
‫תסתכלי.‬
‫יש לו שרוכים צהובים.‬
‫כמה אקסים יש ללילי?‬
‫בת כמה לילי?‬
‫תגיד לי אתה. אתה אחד מהאקסים שלה.‬
‫היי.‬
‫כמעט סיימתי לתכנת את המשחק שלי.‬
‫אז מה?‬
‫לא שאלתי, לוקאס.‬
‫טוב, חברים.‬
‫יש לנו אוצר למצוא.‬
‫זה רק מה שאבא שלי גילה‬ ‫על האוצר של מוקטזומה,‬
‫אבל יש עוד הרבה מאוד.‬
‫בת כמה את?‬
‫מה?‬
‫שנת 1520.‬
‫קורטס ואנשיו מגליו מאחורי קיר כפול‬
‫חדר מלא בתכשיטים, זהב, אבני ירקן‬
‫ויהלום בגוון…‬
‫אוצר שנצבר בזכות אלפי קרבות.‬
‫האוצר הכי גדול…‬
‫שאף אחד לא ראה.‬ ‫-אבל…‬
‫ליל הצער.‬
‫בני משיקה התמרדו בעקבות‬ ‫ההתנקשות במוקטזומה, וקורטס נאלץ לברוח.‬
‫כשהוא הלך לקחת את הזהב,‬
‫הוא לא היה שם.‬
‫יש אלפי תיאוריות על מקום הימצאו של האוצר.‬
‫אבל אתה יודע מה קרה.‬
‫אבל אני יודע מה קרה.‬
‫רוצים את הגרסה‬ ‫הארוכה או הקצרה?‬
‫הקצרה, אלוהים.‬
‫הפסד שלכם.‬
‫נראה לכם שבאמת רציתי לעבוד במלון?‬
‫כשקניתי את המקום הזה,‬ ‫זה היה בשביל משהו אחר, נכון?‬
‫בואו מפה.‬
‫טוב, שנת 1511,‬
‫ספינה בשם "סנטה לוסיה"‬
‫מפליגה מחוף דאריין לאי אספניולה,‬
‫אבל מזג האוויר רע, והספינה טובעת.‬
‫בואו איתי.‬
‫…לא יודע.‬
‫מה אתם אומרים?‬
‫בואו, בואו.‬
‫זה מספיק, כי החלק הבא הוא הפתעה.‬
‫הם עברו גיהינום בים.‬
‫הם נאלצו לשתות שתן.‬
‫כל אחד שתה את שלו,‬ ‫או שהם שתו את הפיפי אחד של השני?‬
‫אתה היית מקבל את שלי.‬
‫רק שניים מהם הגיעו בחיים לחוף יוקטן.‬
‫גונזלו גררו‬
‫וחרונימו דל אגילר.‬
‫הם נלקחו לעבדות‬ ‫על ידי בני קוקומה, שהיו קשוחים לאללה.‬
‫כעבור תשע שנים,‬ ‫הרנאן קורטס הגיע לווראקרוס.‬
‫נודע לו שיש שני נוצרים‬ ‫שדוברים את שפת המאיה.‬
‫"אין מצב!", אמר קורטס.‬
‫הוא צריך מתורגמנים. "תביאו אותם הנה!"‬
‫אז הם יצאו לחפש אותם,‬ ‫וכשהם מצאו את חרונימו,‬
‫שהיה נזיר ונוצרי אדוק מאוד, אבל מאוד,‬
‫הוא הצטרך עד מהרה לקונקיסטדור.‬
‫אבל כשהם מצאו את גונזלו,‬
‫בואו נגיד‬
‫שהוא כבר לא היה נוצרי במיוחד.‬
‫הוא התחתן עם זאזיל,‬
‫נסיכת מאיה לוחמת קשוחה,‬
‫ונולדו להם שלושה ילדים.‬
‫שלושת הילדים הראשונים ממוצא מעורב,‬
‫שנולדו מאהבה.‬
‫לא בעקבות אונס והתעללות, כמו שקרה אחר כך.‬
‫אתם מוכנים?‬
‫קחו פנסים.‬
‫בואו אחריי. אתם תאהבו את זה.‬
‫זהירות על הראש.‬
‫וואו.‬
‫אחר כך, גונזלו כתב לקורטס‬ ‫בפעם האחרונה, בשפת הנוצרים.‬
‫ומה הוא אמר לו?‬
‫"לך תזדיין, קורטס!"‬
‫אם זה לא קשור לזהב, אתה לא יוצא מפה חי.‬
‫חסרים כמה פרטים.‬ ‫-תמיד חסרים כמה פרטים.‬
‫רצית את הגרסה הקצרה.‬
‫הד!‬
‫גונזלו וקורטס כבר לא היו חברים,‬
‫אבל חרונימו וגונזלו…‬
‫נשארו חברים כל הזמן.‬
‫ועוד איך.‬
‫הם גנבו ממנו.‬ ‫-הם גנבו ממנו.‬
‫גונזלו ידע שחרונימו‬
‫כעס מאוד על הפשעים של קורטס,‬
‫אז הוא שכנע אותו‬ ‫לבצע את השוד הגדול בכל הזמנים.‬
‫ואיפה השלל מהשוד?‬
‫כאן?‬
‫את יכולה לדמיין?‬
‫לא, לא. חכו.‬
‫האם קורטס היה מגעיל? כן.‬
‫אבל האם הוא היה טיפש כמו אריאל?‬
‫לא.‬
‫הוא ידע שחרונימו דפק אותו.‬
‫אז כשהוא מת, בשנת 1531,‬
‫קורטס התחיל לחפש את הקבר שלו בכל מקום.‬
‫אבל הוא לא מצא אותו.‬
‫אבל…‬
‫אבא שלי סיפר לי על נזיר פרנציסקני‬
‫שטען שהקבר‬
‫נמצא במערה הזאת.‬
‫ולא התחלת לחפור פה?‬
‫הייתי צריך את הצלב.‬
‫היה קשה להשיג אותו.‬
‫אבל הנזיר כתב פה את המיקום המדויק.‬
‫בואו נראה.‬
‫ארבעה עשר צעדים צפונה?‬
‫חמישה מערבה.‬
‫רק רגע.‬
‫ועכשיו לכאן.‬
‫כן.‬
‫וחמישה דרומה.‬
‫חכו רגע.‬
‫טוב…‬
‫זה אמור להיות איפשהו פה.‬
‫"זה אמור להיות איפשהו פה."‬
‫איזה דיוק.‬
‫ככל שנכסה יותר שטח,‬ ‫ככה נמצא אותו יותר מהר.‬
‫מתאים למיגל. פעם הוא שלח אותנו‬ ‫לחפש אוצר בין יוקטן לבין קובה.‬
‫היי, חבר'ה.‬
‫נראה לי שמצאתי משהו.‬ ‫-מה?‬
‫אחי.‬
‫אין מצב.‬
‫זה חרונימו?‬
‫שלום, חרונימו.‬
‫סליחה, חרונימו.‬
‫תחזיק את הסכין לרגע.‬
‫רואים?‬
‫האוצר.‬
‫החותם שאומר…‬
‫"אמרתי לכם".‬
‫בוא נראה.‬
‫שנת 1536.‬
‫גונזלו מת.‬
‫הקבר שלו לא נמצא מעולם.‬
‫אבל יש לי תוכנית.‬
‫- מקסיקו -‬
‫- קנקון, מרידה -‬
‫מזג האוויר נורא.‬
‫מיגל כבר יודע איפה האוצר?‬ ‫-לא.‬
‫לא יודע, אבל זה לא יהיה קל.‬
‫בסדר.‬
‫קח.‬
‫תישאר בקשר.‬
‫בינתיים, תנסי לא להרוג אותנו.‬
‫כמעט הרגת אותנו בפעם האחרונה בספרד.‬
‫ואם אני אמות, אני לא אוכל להביא לך כלום.‬
‫חכה.‬
‫את יודעת שאני לא יכול להישאר.‬
‫לקרלוטה תמיד היה טעם טוב בגברים.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬