То що саме ми крадемо?
У 1536 році посланця Кортеса перехопила група майя.
У нього було повідомлення, яке так і не дійшло до отримувача.
Повідомлення було заховане в криптексі.
Що ще за криптекс, чуваче?
О, тобі сподобається.
-Це штука з «Коду да Вінчі»? -Точно.
Дурна книга. Добре, що ти читав, Лукасе!
Отже, криптекс щойно знайшовся в Маяпані,
і в ньому сказано, де могила Ґонсало Ґерреро.
Просто зараз його везуть у музей, і нам потрібно туди вдертися.
Що мені із цим робити?
Десь має бути синій дріт.
Синій, Лукасе? Тут 30 синіх дротів, жовті, зелені, оранжеві…
Є темно-синій! Який саме синій дріт?
Тихо. Сфотографуй і відправ у чат.
Лео, ти на позиції?
Відправила.
ДОРОЖНІЙ РУХ
ЦЕНТР УПРАВЛІННЯ
Маю доступ до дорожніх камер.
Вантажівка на 43-й вулиці.
Її супроводжують два мотоцикли й машина.
Сітлалі, з'єднай синій і зелений дроти.
-Скажи, коли зробиш. -Чекай.
Вантажівка їде з 43-ї на 29-ту вулицю. Буде там за дві хвилини.
Октавіо, як справи?
На позиції. Чекаю свого виходу.
Готово.
Я пробую.
Пробуй.
Лукасе, не перестарайся.
Вибачте.
Вантажівка буде за три…
Лео, ти на позиції?
-Дві… -Лео?
Одну.
Зараз.
-Де Лео? -Ось іде клоун.
Швидше давай!
Заходжу на позицію.
А твій друг вправний, еге?
Він не мій друг.
Поворот, і покрутили стегнами
-Ось, офіцере! -Ні, чоловіче.
Та трошки. Вона така брудна…
Кажу, ні, друже. Послухай.
-Брудна. -Будь ласка.
Щось сталося?
-Зараз, Сітлалі! -Прийнято, Міґелю.
ПРИВАТНА ОХОРОНА
Гей, кажу тобі, ні.
Ні, мої очі!
СЛУЖБА ОХОРОНИ ZOTS
Вибачайте.
Їдьмо!
ШУКАЧІ ПРИГОД
Не може бути. Цей бовдур?
Я знав, що ти вирушиш по золото.
Може, не такий я і бовдур.
Ніхто не бачив, як ми заїхали. Застрелимо його?
Слухайте.
Ми всі хочемо одного.
Якщо я відкрию криптекс, вміст буде знищено.
І нам усім капець.
Заспокоймося.
А, так, вона жива.
Змирися. Як я змирився.
Золота вдосталь. Якщо Аріель хоче, хай фінансує операцію.
Ми ще пошкодуємо.
-Не треба так казати. -Гаразд.
Так, а хто він такий?
Мій колишній.
Ні, жартую.
Криптекс просто неймовірний.
Тут внутрішній механізм.
Якщо ввести не той пароль, вийде оцтова кислота, і бувай, повідомлення!
Комбінацій безліч.
З чотирма цифрами є лише 10 000 можливих комбінацій.
Хіба ви двоє не експерти в цій справі?
Гадаю, у них була система кодів.
Він отримував багато повідомлень.
Уявіть, якби хтось убив посланця.
Він би не ризикнув відкрити це без коду.
Ну звісно.
Унікальний код.
-Та-да! -Фіксований код.
І що? Це річниця весілля його тітки?
Народження цуценят?
Це не як пін на його телефоні.
Чотири цифри.
Кортес був марнославним егоїстом.
Його народження.
А це не надто очевидно?
Крім того, це римські цифри.
Я не бачу M, C, L — нічого такого.
-Якого року він народився? -1485.
Спробуй 1–4–8–5.
Не поспішаймо.
Як сказав волоцюга, шанс у нас лише один.
Є ідеї, як дізнатися?
-Немає оригінального документа… -Тоді ризикнемо.
Робіть що хочете.
Один…
чотири…
вісім…
п'ять.
Не може бути!
Сучка!
Погляньмо.
Оцтова кислота.
Якого біса?
«У ніч на 13 серпня 1536 року Ґонсало Ґерреро вбили в…
Тікамайї.
Його люди поховали його під Скалою Скорпіона».
Тікалайя.
Це далеко.
Тікамайя. Майя.
Я не з вами. Я не проти грошей, але не поїду.
Алекс запізниться до школи.
Ти мене налякав.
Октавіо навчив мене бути тихим.
Тато каже, ти програєш суд, і я житиму з ним.
Що? Програю? Цього не буде.
Я боротимуся, щоб ми жили разом у цьому будинку.
Якщо суддя мене спитає, я йому скажу, що хочу жити з тобою.
Іди в кімнату… Стривай.
Іди до себе. Іди.
Ти змінила замок.
У мене забрали гроші й хочуть забрати сина. Тож так.
-Скажи, що в мене параноя. -Не хочу.
Я прийшов по зброю.
Яку зброю? Тут нічого немає.
Октавіо, і давно це тут?
Їх лише кілька.
Для обережності.
-Я з вами не поїду. -Чому?
Краще розділитися. Я залишуся і пошукаю тих, хто нас обікрав.
Гаразд.
А ти пильнуй Лілі. Вона від нас щось приховує.
Добре.
Привіт!
Як мій улюблений бандит?
А ти? Твої…
Так, мої речі.
Я піду.
Отже.
Ти не їдеш, так?
Я закінчу прибирати пізніше.
Бережи себе.
Дякую. І ти себе.
Бувайте.
Відвезти тебе до школи?
Ні, я пройдуся.
Добре.
Куди ви зібралися?
Я не сказала, бо не можу.
Не познайомиш нас?
Наглядай за моєю мамою.
Авжеж.
Лукасе!
-Бувай. -Бувай.
Як справи?
Привіт.
Знаєш, куди ми їдемо?
До Скали Скорпіона.
-Сльоза Вогню там? -Хотів би я знати.
-Гей. -Що?
Дякую, що допомагаєш.
Подякуєш, коли знайдемо.
Якщо не зникнеш раніше. На. Ти забула.
ПОВІДОМЛЯЙ ПРО КОЖЕН ВАШ КРОК
Бандолісе!
Гей.
Що ти робиш? Їдьмо!
Я ЗНАЙДУ СЛУШНИЙ ЧАС. НЕ ХВИЛЮЙСЯ
-Іду. -Швидше.
Ні, Міґелю, зупини фургон! Зупини, прошу тебе.
-Що таке, Лукасе? -Дайте секунду.
Я забув GPS-пристрої, кейс із дроном…
Купиш нові.
Ні! Це неможливо! Потрібні мої!
Нічого. Я принесу.
Чому ти нас вічно гальмуєш?
Гей, не чіпляйся до хлопця.
-Класний початок подорожі. -Ну ви й зануди.
Лукасе! Ось.
-Дякую, Міґелю. -Усе, їдьмо.
Вони їдуть.
Добре, ти потрібен в іншому місці.
Тепер їх пильнуватиме Лео.
Ані руш, вилупку.
Усе це через хрест?
Не верзи дурниць!
Вибач за Маріану!
Заводь! Швидше, їдьмо!
Рушай!
Боже. Як цей козел мене знайшов?
Заспокойтеся. Вони нас не переслідують.
Хто той чоловік?
Власник хреста, за яким ми знайшли могилу Херонімо.
А, тому він хоче тебе вбити.
Хто така Маріана?
Як тебе звати? Від кого тікаєш?
Байдуже. Не так мені й цікаво.
-Сітлалі, повільніше або пусти за кермо. -Гаразд.
-Фургон старий. -Годі скиглити.
Я маю дещо сказати.
Скали Скорпіона немає на жодній карті.
-Так, я знаю. -Знаєш?
-Так. -Ага.
І як тоді ми знайдемо це місце?
Цього я не знаю.
Але ми знаємо, де вбили Ґерреро.
Тієї ночі його й поховали, тож могила десь неподалік.
Ці твої неточності…
Октавіо, май трохи віри.
Намасте.
Намасте, хлопче.
Ліліана і Даніела — не справжні імена.
Я маю знати, хто вона насправді.
Коли тобі це потрібно?
Прямо зараз.
І чому я питаю?
Вона пов'язана з дуже впливовими людьми.
Я хочу знати, хто вони.
Ґонсало мене дістає, я можу втратити опіку.
Допоможи, будь ласка.
Звісно. Зараз займуся.
Дякую, Кармен.
Чому ти не дзвонила?
Кармен, я втратила роботу, у мене забирали сина…
Спати разом було не найкращою ідеєю.
Інес, це не через те, що ти трахала мене, а через те, що вийшла за покидька.
Подзвони, коли щось буде, добре?
Так.
-Я не знав, що в тебе є хлопець. -Я і не казала, що він є.
-Він не твій хлопець? -Мій.
Так.
Кондиціонер. Старий, протікає.
Отже, ти знаєш Лілі дуже довго.
Ага.
А ти в нас балакучий, так?
Мабуть, ви одне одному довіряєте.
Ти прибув з іншого кінця світу шукати скарб.
-Залишив сім'ю. -Я ніколи ні на кого не покладався.
Вона — моя єдина сім'я.
Кому ти сьогодні писав?
Скільки можна?
Закрий пляшку, бо розіллєш.
Це двигун?
Ти не надто силуєш фургон?
Я знаю цей фургон «Вілсон». За 20 років ще не підводив.
Її звати Карлота Муньйос Ернандес, щонайменше п'ять різних імен.
Карлота.
Її вдочерила сім'я Вальдес, могутня в Іспанії.
Ті, що з діамантами?
Діаманти й нібито торгівля зброєю.
-Гадаєш, це вони її шукають? -Не знаю.
Але вона небезпечна.
Ні.
Що? Про що ти?
Її розшукують за вбивство першого ступеню. Вона в розшуку.
-Що? -Вона вбила Іньїґо Вальдеса, патріарха.
І після цього втекла.
Обережно з нею.
Дякую, Кармен. Пришли мені все, що маєш.
Надсилаю.
Що там, Кармен?
На жаль, це я.
Я змінив номер. Збережи.
Ти досі з тією жінкою?
Що таке, Ґонсало?
Алекс не прийшов до школи. Вчителів не попередили.
Йому стало зле.
Живіть болить.
Чому не сказала мені?
Поклич його.
Поговориш, коли йому стане краще.
Чому ти мене перервала?
-У твого Лео секрети. -Дай йому спокій.
-Через нього будуть проблеми. -Ти його не знаєш.
Давно ти з хлопцем?
Лукасе…
-Що? -Ну що там?
Так.
Це гаплик.
Так.
Це не полагодити.
Але без паніки. Ми подолаємо це нещастя.
Так.
Бо солдат — це солдат, йому завжди допоможе брат.
Хапайте стільки багажу, скільки можете.
Підемо пішки.
І пам'ятайте:
сила в голові.
-Авжеж. -В голові.
ТУРИ ВІЛСОНА
Алексе!
Якого?
Що?
Що ти тут робиш?
Я хочу допомогти знайти скарб.
Ні, не може бути. Але що…
Як ти дізнався?
Якщо мама отримає гроші, я зможу залишитися з нею.
І з тобою.
Ні.
Зі мною — навряд, бо твоя мама мене вб'є.
Ні. Я маю повідомити твоїй мамі. Я маю…
Треба сказати Інес.
Зв'язку немає. Курва.
Немає зв'язку.
Гадаєш, він знає, куди йти? Він ніби блукає.
Якщо хтось і приведе до скарбу, то це Міґель.
Нічого не чіпай. Ні рослин, ні комах — нічого.
І навіть не торкайся зброї.
Я не створюватиму проблем. Обіцяю.
Битва відбулася тут. Ґонсало знав, з ким він б'ється.
Пам'ятаєте Франсіско де Монтехо, Педро де Альварадо та Алонсо де Авілу?
Ти не даєш їх забути.
Вони роками намагалися підкорити тих, хто жив тут століттями.
Кіче, цутухіли…
Тохолабали, цоціли, цельтали, мами…
Лакандони!
Ґонсало зміг зібрати їх усіх в одну незліченну армію.
Людей, що роками були суперниками.
Ходімо.
Обережно.
Це тут.
Це місце, де 500 років тому
нарешті мала статися остання битва нескінченної війни.
Якоїсь миті Ґонсало був близький до перемоги над іспанцями.
Він знав їхні тактики й очікував їх.
Але майя не мали технологій.
Не мали мечів, арбалетів, мушкетів, пороху та сталі.
Як в «Аватарі».
Не в «Аватарі». Скоріше, Ваканда проти Таноса.
Це те саме.
Це була бійня.
Тисячі загиблих.
Тисячі поневолених.
-Це Ґонсало! -Убий його!
Постріл з аркебузи влучив йому прямо в лоб.
Кіннота Алонсо де Авіли переможно відступила.
І лежав там
на землі, серед переможених,
бородатий індіанець.
Його тіло було вкрите
арабесками чорнилом і кров'ю.
Золоті символи звисали з носа й вух.
Уночі майя
пішли таємно вшанувати померлих.
Його забрали.
Ми близько. Лукасе, діставай дрона.
Що ми шукаємо?
Скалу Скорпіона.
Де саме?
Гадки не маю. Гора займає тисячі гектарів.
Тому ми дивимося згори.
Довіримося долі.
Доля здає карти, але це ми їх розігруємо.
Не завжди головне — мати найкращі карти.
Іноді головне — гарно розіграти погані.
Не обманюймо себе.
Брехня живе в картковому будиночку…
Що ти верзеш?
АНАЛІЗ МІСЦЕВОСТІ
Тут нічого немає.
Підніми дрон вище.
Ти на мене сердишся?
І вирівняй.
Ні, я хвилююся за твою маму.
Так чи вище?
Скажи, що лишив їй записку.
Якось я підняв високо, і на нього напали птахи.
Відчуваєш вологість? Буде дощ.
-Ні. -Я б це прибрав, щоб блискавка не влучила.
Погода каже, шанс дощу 3 %. Продовжуй.
А з позитивного боку, буде веселка.
Годинник казав, шанс дощу — 3 %.
Лайно твій годинник.
Забий на нього.
Продовжимо пошук завтра.
Треба розпалити багаття.
Ночі стають холодні й похмурі.
І вічні.
Мовчазні, швидкоплинні, негостинні.
Ми спатимемо тут?
Буде як табір.
Дідько.
Тримай.
О, чудово.
Октавіо.
Хлопцю.
Тримай, Лукасе. Остання.
Щоб ти не замерзла.
Що з тобою зробила ця сучка?
Ці шрами вже не болять.
Я не знав, що ти прийдеш мене рятувати.
Але надія вмирає останньою.
Тому тримався.
Не варто ще більше ускладнювати.
Мені начхати.
Ага…
Ні! Подивіться ще раз!
Переверніть кляте місто догори дном.
Алекса треба знайти.
Інес…
Ми розповсюдили фото Алекса.
Ми повідомили лікарні
і всі квартали в районі, щоб пошуки…
Чекай.
ОКТАВІО: ПРОБАЧ…
АЛЕКС ЗІ МНОЮ. ПРОКРАВСЯ У ФУРГОН
Голосова пошта.
Після звукового сигналу дзвінок буде платний.
Октавіо, сучий сину.
Якщо з Алексом щось станеться, ти більше ніколи не побачиш сонця!
Усе гаразд?
Гарні новини?
Можливо, буде вбивство, Канче.
Інес мене вб'є.
ВІДПРАВЛЕННЯ ЛОКАЦІЇ ДО ІНЕС
НЕМАЄ МЕРЕЖІ. СПРОБУЙТЕ ЩЕ РАЗ
Лукасу це не сподобається.
Інес розлютиться, що її син не їв.
Ясно.
Авжеж.
Твоя правда.
Пробач.
Давай.
Ех ти…
Що ти задумав, Бандолісе?
НЕМАЄ СИГНАЛУ ВИХІДНИЙ ДЗВІНОК
Кажи.
Регіно?
Міґель гадки не має, де Печера Скорпіона.
Ми марнуємо час.
-Терпіння… -Але…
-Ти мене чуєш? -Він знайде.
Алло?
Регіно? Чорт!
Бляха.
Дідько.
Іньїґо.
Гей. Дихай.
Гей.
Твій кошмар?
Він не минув.
Усе добре.
Де ти був?
Намагався вийти на зв'язок.
Усе гаразд.
Спробуй поспати.
Усе гаразд.
Ми знайдемо діамант.
От побачиш.
Усе буде добре.
Хто брав мій рюкзак?
Кажіть, хто брав мій рюкзак?
Туди ніколи не потрапляла вода.
Знаєте чому? Бо я його закриваю і дбаю про свої речі.
Хтось відкрив, дрон намок і не працюватиме.
Пробач, Лукасе. Я заснула ненадовго.
І мого печива теж немає.
Можливо, тут була якась тварина.
І їжу не рекомендують зберігати разом з обладнанням.
Ага, так.
Яка тварина могла б так відкрити рюкзак?
Мавпа, наприклад.
Так.
Якась маленька вправна мавпа мармозетка.
Вони крадуть у туристів.
Хіба вони живуть не в Уругваї?
Так, я бачив відео, як вони крадуть у метро.
-Негідниці, так? -Ага.
-Ненавиджу цих мавп. -Ці ревунці.
-Чи як їх? -Ревуни.
Поглянь.
Міґелю, треба поговорити.
Я знаю, ти не довіряєш Бандолісу. Я помітив у нього жовті шнурки.
Я йому не довіряю. Усе це якось підозріло.
Лілі про нього не розповідала.
-А тобі? -Мені вона нічого не розповідала.
Наприклад, скільки їй років?
Я не знаю.
Бачиш?
Я теж не знаю.
Пильнуй.
-Лілі? -Ні, Бандоліса.
Авжеж.
Алекс дещо знайшов.
Гей!
Скорпіон.
Він тебе вжалив?
Ні. Скорпіон.
Що?
Не може бути.
Вгадайте що.
Це Скала Скорпіона.
Точно.
Дивовижно.
Це схоже на вхід.
Неймовірно.
Це вхід?
Перевіримо.
Обережно.
Гей! Обережно.
-Круто! -Будьте пильні.
Майя вміли розставляти пастки.
Ти передивися фільмів.
Хрінь!
Яка неохайна пастка.
Вона ж стара.
Усього 500 років.
Боже.
ЛОКАЦІЯ ОКТАВІО ВІДКРИТИ
ТІКАМАЙЯ
Їду за нею.
Не втрать її.
Ти знаєш, що робити, коли зможеш.
Звісно.
Нам потрібні нові експонати для виставки.
На дві вази ніхто не прийде.
Розбирайся.
Майя цінили нефрит більше за золото.
Він не псувався з часом, тож був символом безсмертя.
Також він символізував життя, родючість
і силу.
Я Аріель.
Я Регіна.
Я можу чимось допомогти? Екскурсію? Каву?
Я б обговорила справи.
Схоже, у нас є спільні друзі.
Дивіться під ноги.
Серйозно?
Що тепер?
Один з двох шляхів веде до скарбів.
-А інший? -До вірної смерті.
Точно.
Або ні.
Та ну, це смішно.
Як дізнатися, куди йти?
Ніяк, і це найцікавіше.
Треба розділитися.
Лілі…
Октавіо, Алексе, зі мною.
Сітлалі.
Іди з Лео. Бережіть дитину.
Гей, я перший.
Так, хай Лео йде перший.
Звісно.
Дурень заблукав.
Як щось станеться, хай краще з ним.
Бідолашний Міґель.
-Чому ти так кажеш? -Тобто — чому?
Лілі постійно зникає, нічого йому не каже,
і потім повертається з цим хлопцем.
Ви двоє.
Ви розумієте, що я вас чую?
Гаразд.
Дивно це чути від тебе.
Ти обіцяв зустрітися в Парижі.
Я летіла десять годин. Ти мені й не написав.
Здуріти можна.
-Було не так. -Ага.
Ти хотів поговорити про Лео, тому ти нас розділив.
Він з ворогом. Уночі я пішов за ним. Він з кимось говорив.
Ви давно не спілкувалися?
-Він би ніколи з нею не зблизився. -З нею?
Я в цьому світі довіряю лише двом.
Один з них — Лео.
А другий?
-Іди давай. -Обережно!
Нічого. Ні імейла, ні квітки.
Твоя мама нічого не сказала.
Я дуже хотіла побачити тебе.
-Обережно. Пастка. -В Європі.
Я думала, ти теж хочеш побачити мене. Дурепа така.
Нічого не скажеш?
-Лео. Лукасе? -Що?
-Лукасе! -Лукасе!
-Лукасе? -Бляха!
Ти бовдур клятий! Чорт, Лукасе!
Деревина гнила.
-Йолоп. -А ти хотів лакований паркет?
-Чекай. -Це клята карма, чуваче.
Хапай мотузку!
Що це?
Це вони.
Обидва шляхи — те саме лайно.
Лукасе, усе гаразд?
Так, впав трошки.
Слухайте.
-Я хочу піти. -Припини.
Я знаю.
Народ! Повільніше.
Знайшли.
Привіт, Ґонсало.
Обережно.
Отже, це воно.
Ні, Лілі, обережно!
Чорт.
Принаймні ми туди проліземо.
А щоб мене.
Усе гаразд.
Бурштин?
Ні. Цьому ще тисячі років до бурштину.
Це смола.
Не розумію.
Можна подивитися?
Гляньте.
«Ти дійшов сюди,
але не зайдеш далі».
«Ти дійшов сюди, але…».
Ґонсало дражнив Кортеса.
-Він хотів, щоб той прийшов сюди. -І пішов ні з чим.
Так, це немов…
«Пішов ти, Кортесе!»
Що далі?
Так, що це означає?
Це означає, що скарб не тут, любий.
-Чорт. -Та-да!
Клас, знову марна подорож.
Кажете, цю гробницю збудували як пранк для Кортеса?
Я їздив.
-Що? -У Париж.
Ні, це не просто пранк. Це…
Повір мені.
Я присягаюся.
Але я не знав…
-Що? Що таке? -Лукасе, не ворушися.
Чекай, не рухайся.
-Не дивися! -Що таке?
-Це… -Що це?
-Він великий. -Це пастка.
Гаразд.
-Що це? -Ні…
-Ні. -Обережно.
Ось.
Вони підходять.
Назад.
-Ми помремо? -От чорт!
Йой.
Нам гайки.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда