Після багатьох років звільнення народу від іспанців
Сасіль зникла.
Офіційних записів немає,
але у фольклорі йдеться, що вона вирушила в дім на воді.
На острів, про який забули навіть боги.
Бо там
можуть спочивати лише мертві.
Карлото?
Карлото, ти мене слухаєш?
Вітаю на Острові мертвих.
Знаєш?
Ця назва — данина твоїм друзям.
Ходімо.
Будемо шукати гробниці.
Ти її чула, ходімо.
Інес!
-Усе гаразд? -Октавіо…
-Усе гаразд? -Лео!
Зніми цю куртку!
Знаю, ти її любиш, але ти помреш!
-Міґелю, усе гаразд? -Міґелю!
-Де Лукас? -Я їх не бачу!
Де Сітлалі?
Лукасе! Сітлалі!
Лукасе!
Що ти робиш? Ходімо!
-Лукасе! -Я не можу.
-Не можу. -Глянь на мене!
Лукасе, глянь на мене!
Ти мені довіряєш? Я тут, я з тобою.
Зможеш? Гаразд.
Раз, два, три!
Лукасе!
Дивіться!
-Лукасе! -Усе гаразд?
-Ти зміг! -Я зміг!
Бережіть сили — нам далеко до берега.
Так, але треба плисти.
Тут акули, переохолодження…
-Що? Акули? -Ні!
Ти сказав, акули?
Не лякай хлопця!
Їх тут немає. Тільки отакі рибинки!
Мій рюкзак!
Октавіо!
Може, дістанемо твій човен?
-У тебе не було «Зодіака»? -Був, але забудьте.
-Він на глибині 15 метрів. -П'ятнадцять?
-Я дістану! -Чекай, Сітлалі! Секунду!
-Гаразд. -І… давай!
-Ні, чекай! Сітлалі! -Сітлалі!
Сітлалі!
Я засік час!
Не втомився бути її маріонеткою?
Вона все життя довіряє тобі брудну роботу,
а ти їй дозволяєш, бо одержимий нею.
Мабуть, це принизливо.
Відпусти мене.
Ти мені винен.
Скажіть, класно?
Як у дитинстві, коли ми грали в пошуки скарбів.
А, точно. Я забула, що тато грав у це лише з тобою.
А ти на цьому досі зациклена.
Це нагадує, якою ти була нестерпною
і скрізь тягала мене із собою.
Якщо тато грав із покоївками,
чому я не могла того самого?
Не роби нічого дурного.
НАЦІОНАЛЬНИЙ ІНСТИТУТ АРХЕОЛОГІЇ
Доброго ранку.
Вибачте, але установа зачинена.
Вам сюди не можна. Пробачте.
Перепрошую, що?
Дивіться, тепер у нас є транспорт.
Мано, візьми рацію охоронця.
Скільки вона там?
П'ять хвилин, 15 секунд!
Що? Так багато?
Сітлалі!
Щось не так, я її не бачу.
Могло щось статися?
-А якщо вона не спливе? -Та спливе!
Якщо хтось це може, то вона!
Вона зможе.
Вона зможе!
-Скільки минуло? -Вона зможе.
П'ять хвилин, 40 секунд!
Вона зможе.
Свобода!
Сітлалі, ти крута! Ти рулиш!
-Як це мило. -Так!
Октавіо, мені шкода твого човна.
Нічого, будуть інші.
ШУКАЧІ ПРИГОД
Він мертвий.
Справді?
Дякую, Октавіо. Що б ми без тебе робили?
Ви хочете йти без зброї?
Я можу лишитися стежити, щоб човен не віднесло.
Зараз не можна розділятися.
Хочеш залишитися один?
Якщо вбили одного, уб'ють нас усіх.
Треба йти за ними, але на відстані, не наближаючись.
Я бачу сліди джипа.
Мабуть, його.
Тепер ми знаємо, куди йти.
Вибач.
Спочивай з миром.
Сасіль, де ти є?
Ти гадки не маєш, де гробниця, так?
Гробницю не знаходили.
Вона має бути серед незареєстрованих.
Ви її чули.
Шукайте!
Давайте, розділимося!
-Міґелю. -Що?
Принаймні йти їхніми слідами не важко.
Народ, не зупиняйтеся.
-Лукасе. -Лукасе, не дивися.
Я живу в бульбашці.
Я не планую тут ночувати.
Тож або ми знайдемо гробницю, або…
Або що?
Що ще ти забереш?
Варто було залишити Міґеля Моралеса живим.
Він би знайшов гробницю.
Міґелю…
Що б ти шукав?
Це дерево — сейба.
За нею!
Ходімо!
Назад до коріння.
Гарно. І що?
Це може бути буквально.
Сейба — священне дерево. Міґель це казав тисячу разів.
Можливо, гробниця Сасіль тут.
Ви бачили це все?
-Міґелю… -Міґелю.
Пробачте, але…
Це ненормально.
Молодець, Лілі. Звісно, вона похована під сейбою.
Сейба була священною, зв'язком між Шибальбою і раєм.
-Хоча це не той рай, що… -Гей. Ходімо?
-Що? Куди ходімо? -До Лілі. Он вона.
-Але не підходити близько. -Звісно.
Обережно, бо її вб'ють.
-Або Сітлалі, Лукаса чи Октавіо. -Гей.
Не Октавіо.
Ні.
Сасіль.
Молодець. Дуже добре, Лілі.
Тут щось є.
Це скринька.
Ще клята штука з міткою Кортеса.
Скажи, що це не все.
Тут є сувої.
Жодних слідів Сльози Вогню. Ми ніколи нічого не знайдемо.
-Нічого не знайшли. -Скарбу немає.
Можливо, це ключ
до пошуків діаманта.
Тут от-от з'являться люди.
Забираємо коробку. Сподіваюся, ти розберешся.
Хто б міг подумати?
Ми з тобою разом.
Як у старі часи.
Перепрошую!
Що ти будеш? «Куба лібре»? Мескаль? Карахільйо?
Вітаю. Чого бажаєте?
Мохіто
і «Куба лібре».
-Вип'ємо за минуле. -Добре. Зараз буде.
-Добридень. -Вітаємо.
-Добридень. -Поліція.
Ми б хотіли поставити кілька питань.
Офіціантка у нас.
-Ви знаєте, що робити? -Так.
Ти йдеш зі мною. Тримай.
-Щасти. -Ходімо.
Щасти.
Що в тебе?
Це.
-Це? -Ним можна відчинити що завгодно.
Дуже професіонально.
Найголовніше — бути обережними. Спокійними.
Може, ця?
Ні.
Ні?
Ця, очевидно, ні.
Ні, це гівняний мотлох.
Ця надто мала.
Ми не вліземо.
Можна ззаду.
-Але нас побачать. -Так.
Та і в дощ намокли б.
Ця. Синя. Вона ідеальна.
У батьків була схожа, коли я був малим.
-Гадаю, чорна ідеальна. -Чому?
По-перше, бо цей колір відстій.
Не знаю про машину твого батька, але якщо колір був такий, це несмак.
По-друге, ця набагато новіша.
Її система безпеки, віриш чи ні, ніяка,
легша, ніж тут. І вона більша.
Я розберуся. Ти ото з мотоциклами.
Так, капітане човна. Я покажу, як це робиться.
-Побачимо, хто відкриє перший. -Давай.
Починаємо.
Лукасе, треба непомітно.
-Ми привертаємо увагу. -Іди нормально.
Іду.
Туди.
Нам потрібна хрестоподібна викрутка.
Я купив онлайн.
О, чудовий набір.
Хрестоподібну.
-Швидше, Лукасе. -Хрестоподібну.
Викрутка.
Це рівень.
Хрестоподібну викрутку.
Гарно побудовано.
То Сасіль витратила всі гроші на рабів.
Наївна.
Вона звільнила народ.
Ні.
Вона звільнила кількох.
Думаєш, конкістадори були несповна розуму?
-Бачиш щось про діамант? -Ні.
Можливо, Аріель допоможе.
Той чувак нічого не знає.
Даруйте.
Вам мохіто?
Холодний чай?
Ми не замовляли.
Нічого, я буду.
І серветки.
Будьмо.
ТУАЛЕТ
Викручується.
-В інший бік. -Добре.
-Ясно, чому це не показують у відеоіграх. -Ну ж бо.
Сучий сину, відчиняйся!
Які гівняні відмички.
Я майже відкрив.
Октавіо…
-Октавіо! -Що?
-Знаєш, що… Добридень. -Вітаю. Гарного дня на пляжі.
-Знаєш, що колода каже колоді? -Що?
Потім розповім.
От холера!
-Міґель був гарний у ліжку? -Що?
Я знаю, який Лео.
Мені треба в туалет.
Яка ти зануда.
Гаразд, дай твою склянку, надзюрю в неї.
Як драматично.
Мано!
Дівчинці треба попісяти. Наглядай за нею.
Підеш зі мною? Підітреш мені?
Не роби нічого дивного.
І не зачиняй двері.
Швидко!
Що тепер?
Туалет, ага. І що?
-Ось так. -Є.
-Майже. -Я докручу.
-Тепер верхній. -Верхній?
Так, їх чотири.
Ти думав, як воно тримається?
-Я не дістаю. -Якщо ти не дістаєш, я тим паче.
От бляха!
Як справи?
Добре, майже готово.
Ясно. У мене також.
Я обережний.
-Воно міцне, Міґелю. -Ну ж бо.
От чорт. Копи.
-Що? -Копи.
-Та ні, то я викликала. -Навіщо?
Лукасе!
Та я…
У мене лише одна рука.
Я знаю.
Лукасе.
Ви живі.
Де вона?
У туалеті.
Не розумію, як…
Її друзі живі, придурку.
Ані руш, пані!
Ви також.
-Руки на видноті. -Що таке?
Ми знайшли мертвих рейнджерів на острові, на якому були ви.
-Ми хочемо поговорити. -Це, бляха, жарт?
Ні, бляха, не жарт.
Октавіо! Курка щойно посрала!
Не було фургона, де звірів було менше?
Ці кури можуть нас чимось заразити?
Я колись читав, що вони можуть передавати псоріаз,
проказу, рак простати…
Лукасе, припини!
Любов до тварин —
це найблагородніша риса людини.
З іншого боку, не я дістав цей мотлох.
Усі скарги до Лео.
Вибачте, ми не знайшли нічого кращого.
Я от-от мав відкрити набагато кращу машину, і без тварин.
Я вирішив, що годі, після 15 хвилин, коли ти почав лупасити двері. Не знаю.
-Я не сперечатимуся. -Звісно.
Ми гадки не маємо, де скарб, так?
Ні. Там були лише золоті злитки, як у гробниці Ґерреро, і сувої з гліфами.
Кодекси?
-Це кодекси. -Так.
-І де ці кодекси? -Вибачте.
Я не мала часу їх украсти, коли мене викрадали.
Нема коли грати в копів і злодіїв, поки мій син у заручниках Регіни.
Тому швидше, Бандолісе.
-Ти і коп, і злодійка. -Треба в Мериду!
Слухайте… Ви не знаєте, де є заправка?
Припиніть.
Що?
Так, пане.
Відпускай їх.
-Що? -Відпускай їх, придурку!
Пробачте, панно.
Пані, я перепрошую.
Інспектор дав нам хибну інформацію.
Ми помилилися.
-Не варто. -Це…
Ви робили свою роботу.
Я поговорю з вашим начальством, що ви заслуговуєте відпочити.
Мої речі.
-Якщо я виїду зараз, наздожену їх. -Ні.
Позбудься клятого малого.
Зупини! Дивіться, тут продають бензин.
ЛА МІНІ ЛІД
Ну, не думаю, що цей бензин легальний.
Хто б говорив.
-У нас є гроші? -У мене є. Зараз.
У мене 69 песо.
Хіба що на цукерку.
Яка цукерка коштує 69 песо?
Я розберуся.
-Чекай. -Що ти робиш?
Ти робитимеш ту штуку? Я хочу навчитися.
Ходімо.
-Роби як я. -Добре.
Тут так спекотно!
Привіт.
Вітаю.
Як справи?
Привіт, хлопче.
-Добридень. -Як справи?
Вітаю.
-Можна? -Ні… Так!
-Так чи ні? -Так, беріть.
Давайте.
Ти не уявляєш, що з нами сталося.
Їхали на вечірку, не доїхали п'ять хвилин — закінчився бензин.
Зовсім.
Мабуть, то крадії пального.
Хай там як.
Тому ми хотіли попросити про послугу.
Ти б не міг нас заправити?
Трошки. Я бачила, у тебе є бензин.
Було б дуже мило, якби ти допоміг.
І вечірка тут поруч. Можеш потім прийти.
Вип'єш з нами. Ми заплатимо.
З нами друг, крутий діджей.
І там для тебе купа гарних дівчат.
Звідки ти?
-Так. -Вибач. Секунду.
-Що ти робиш? -Я роблю як ти.
Це занадто — він тремтить.
Він нервує, відколи ми зайшли.
УБИВЦІ З ОСТРОВА МЕРТВИХ
Ого. Нас уже шукають?
Вибачте. Я повідомив, коли ви зайшли.
Ага. Зухвалий.
-Козел! -Ні! Не стріляйте!
Їдьмо! Швидко!
Копи їдуть!
-Що? -Рушаймо, зараз!
Чекай.
Та ну!
Те, що треба.
Може, шукають наркотики.
У когось є?
Вони шукають не наркотики.
А може, і так.
Але вони роздають листівки.
Це наші фото. Не знаю, звідки вони в них.
За кілька годин ми будемо в розшуку.
На це потрібен ордер окружного прокурора.
Я казала, що в Регіни зв'язки, з нею жарти погані.
Ти нам казала? Який жест, Карлото.
Треба з'їхати з дороги.
Ці дороги безпечні?
Так.
-Ти впевнений? -Так, я впевнений.
Браво!
Пробачте.
Зупиняй! Вона задихається.
Далі не поїдемо.
З гарного боку — тут є тінь.
Виходьте.
-От я йолоп! -Усе гаразд?
-Моя поламана рука! -О ні.
Інес, пам'ятаєш…
Пам'ятаєш, як ти мене заарештувала?
Звісно. Ти ще закохався в мене.
Зомлів.
Закохався назавжди.
Ні. Я хотів сказати, що тоді викрали мого тата.
Його тримали в полоні три дні.
Алекс витримає.
З ним усе буде добре.
Він їм потрібен як запорука. Вони хочуть скарб.
Ми його знайдемо.
-Дякую. -Іди сюди.
-Пробач, я спітнілий. -Фу!
Соковитий поцілунок.
Увага. Я роблю звіт.
У нас немає палива.
Немає провізії.
Немає грошей.
Немає мобільних.
Мій у мене. Ось.
-У мене є 69 песо. -Чудово.
У нас є телефон, 69 песо і мій ніж.
Ходімо. Готель далеко.
До нього пішки кілька років.
-Раніше підемо — раніше прийдемо. -Логіка залізна.
Дякую.
Зайдемо по манго?
-Манго? -Кокос, сливи, що-небудь.
-На манго в мене є гроші. -У манго є черви.
Я згадувала Акапулько.
Пам'ятаєш?
Я вкрала машину, а ти одягся торговкою з Чіапасу.
-Так, з квітами із Сінакантану. -Так.
Гарно було.
-Дякую, що прийшли по мене. -Ми своїх не кидаємо.
Коли я була підліткою і втекла з дому,
Лео знайшов мене на вулиці
і допоміг. І знаєш що?
Я йому теж не одразу сказала ім'я.
-У мене було багато імен. Вони не важливі. -Лілі, мені байдуже.
Що ти хочеш знати?
Кажи.
Я все розповім. Бо не хочу отак.
Нічого. Я…
Усе гаразд, дякую.
Слухай…
Ми знайдемо Сльозу Вогню.
Я допоможу з твоєю проблемою.
І більше не хочу тебе бачити.
Так буде краще.
Усе буде добре.
Гей!
Я іду.
Де хлопець?
Не знаю.
Що ти шукаєш?
Полуницю, гриби, цибулю, редьку.
І де вони?
Я ще не знайшов.
Але є бур'ян.
Подякуєте, коли ми будемо помирати голодною смертю.
Здається, я голодніша за це.
Лілі?
Ти трахнув Регіну.
Що? Ні. Тобто так.
Тобто не трахав. Навпаки.
Що означає, навпаки?
Гей, ні. Не будь такою.
Ти поїхала.
Ти зникла, пам'ятаєш?
А та сучка з'явилася, викрала мене, катувала…
Думаєш, я мав вибір?
Так, я вибрав це, а не хтозна-що.
Готово?
Ні.
Чому це ні?
Вибач.
Хлопець живий.
Я робив усе, що ти просила, але не це.
Темніє.
Дивіться, яке місце.
Непогано, як для ночівлі?
А тут круто, правда?
Сподіваюся, тут дезінфікували.
Лукасе, це лише на одну ніч. Завтра щось вирішимо.
Тут гарно.
Подякуйте, що я знайшов це дорогою.
Пахне смачно.
Що це?
Гриби й петрушка.
-А це… -Не чіпай!
-Гей. -Ще не готово.
Канче, це Інес.
Інес, де ти? В яку халепу ти встрягла?
Ти зі злочинцями?
Ні, ми не погані, Канче.
Твоє обличчя скрізь.
Думаєш, я не знаю?
Навіть не йдіть сюди.
Твій вусатий бос тебе відсторонив.
-Клятий вусатий… -Гей!
Мій телефон нічого не зробив. Спокійно.
Байдуже, він навіть не заряджений.
-Так. -Ось так, ага?
Так. Трохи менш анімешно, але дуже добре.
Сасіль платить золотом, щоб звільнити людей.
Херонімо, Ґонсало, Сасіль крадуть золото.
Ґонсало мертвий.
Так.
Потім Сасіль платить за свободу людей.
-Золотом. -Так, своїх людей.
Те, що вона зробила, дивовижно.
Вона повернула їм вкрадену гідність.
Припини.
То золота немає?
Та ні, золота купа.
І смарагди, і рубіни, і все інше.
Міґелю, це Сасіль зі Сльозою Вогню?
Сльозою Вогню?
Так. Це була одна прикраса.
Дуже цінна, серед іншого.
Чого ви не договорюєте?
Хто? Чого?
Що з вами?
Я кустосіль парраро.
Що за… Що за гриби були в супі?
Я зібрав гриби й поклав їх у суп.
-О ні… -І петрушку.
І петрушку.
Тепер я знаю, що за гриби.
Спокійно…
Бандолісе!
Це Сасіль зі Сльозою Вогню.
Скарбу немає.
Ні, він є.
Інес!
Що таке?
-Ти теж помітила? -Що саме?
Що вони брешуть.
Так! Ні, чекай, хто?
Усі. Усі брешуть. Але здебільшого вона. Дивися.
Так, вона бреше.
Так.
Вона бреше.
Дубль-дубль…
Брехуха.
Брехуха. Ти мала брехуха. Брехуха.
Ти справжня?
Дюжина коштує 70.
Привіт.
Ти справжня.
Сімдесят?
Так.
Чекай.
У мене 69.
Доброго ранку, колібрі.
Міґелю, ти мене налякав.
Це кукурудза?
Октавіо, що ти нам дав?
Він досі під кайфом.
Але вам учора було класно.
-Так. Чудова вечірка. -Можна?
-Сніданок. -Хтось хоче?
-У мене гарні новини. -Які?
-Я знаю, як повернутися додому. -Як?
Вам сподобається.
ВИНАГОРОДА
Ось, раптом побачите.
ПОЛІЦІЯ ШТАТУ
Іх хабе айнен хунд.
Що ти сказав?
«Доброго ранку».
Ні. Це «ґутен морґен».
Ти сказав «У мене є пес».
У мене немає пса.
Наступного разу нічого не кажи.
Сітлалі, давай йодль…
Ще раз, як?
Октавіо, давай тепер ти…
Що сталося?
Хімено?
Хіме!
Тату!
Хіме!
Сюди!
Тату!
Сюди!
Що сталося?
Землевласник і його люди втекли.
-Я завжди про нього забуваю. -Я вам казала, що вони оскаженіють.
Дякую.
Тату?
Що?
Пробач мені.
Пробач.
Канче, ні, я дзвоню з готелю Міґеля.
Заспокойся, ні. Ніхто не відстежить дзвінок.
Скажи, чи ти щось знаєш про Алекса.
Подзвоню пізніше.
Вони нічого не знають.
Октавіо.
Октавіо!
Усе гаразд?
Гриби вже відпустили? Усе гаразд?
Я бачив.
Природа мудра.
Гриби не брешуть.
Я все бачив.
Що ти бачив?
Я все бачив, усю гру.
Я бачив не дерево, а ліс.
Не плитку, а мозаїку.
Я бачив не сир чи помідор, а салат «Капрезе».
Октавіо, що ти говориш? Я не розумію. Що ти бачив?
Сльозу Вогню.
Ми були абсолютно сліпі.
Як ми не бачили цього раніше?
Дзвони Регіні.
Запропонуємо їй угоду.
Як можна забруднити лікті?
Пробач, нам треба було…
Треба було перевіряти.
Вони зламали замок каменем чи лопатою і…
Хіме…
Це ти пробач.
Я втягнув тебе в це.
Ця пахва…
Можна?
Так, звісно.
І груди.
Спина.
Дивись.
Тут щось діється.
Сасіль віддає Сльозу Вогню як жертву.
Але кому?
Навіщо?
Слухай,
це могла бути плата,
щоб її на острові більше не чіпали. Так?
Ціна спокійної смерті.
Ні, яка плата? Це була не плата.
Вона повернула її туди, де їй місце: своєму народу.
-Тату? -Так, синку?
Що?
Що з вами? Чорт забирай. Що відбувається?
Що?
От дідько.
-Тату. -Га?
-Ти розумієш, що ти кажеш? -Так.
Ми говоримо про Сльозу Вогню, так?
Сасіль забрала її в Кортеса.
-Ви знали про Сасіль? -Ні, не зовсім.
Я дещо підозрював, бо…
Це факт, що вона її вкрала.
Привіт!
-Привіт. -Ти завжди була красунею.
Яка в тебе вродлива дівчина!
Ви така гарна пара — одружуйтеся!
Ох, Хуане.
То що вона зробила? Що вона з нею зробила?
Міґелю, я тобі сказав. Ти не слухаєш.
Вони з Ґонсало завжди хотіли повернути її
туди, звідки Монтесума її вкрав.
-Що це за місце? -Гадки не маю.
Я не експерт у цьому питанні.
Професор Рамірес.
-Мій колега, пам'ятаєш? -Так.
Поговори з ним.
Так, він експерт у цих питаннях.
Хто він? Ти його знаєш?
Ні, я його не бачив. Я знаю, хто він. Вони бачилися…
дуже давно на якихось могилах у Сьєрра-Тараумара.
У Чіуауа.
Де він живе?
Тату?
Радий тебе бачити, тату.
-Здається, це ящірка… -Та ну.
Так, Рамірес має бути в Чіуауа. Мумії були звідти.
Гаразд, але Чіуауа не така й маленька.
Це найбільший штат Мексики.
Чудово.
Коли ви хотіли розповісти?
Ти з самого спочатку знала, що золота немає.
Ні, не з самого початку.
Але є один діамант,
найбільший, який колись бачили.
Віддаси його Регіні, не повернувши наші гроші?
Ні.
Або так.
Але якщо я не віддам їй діамант, вона й по вас прийде.
Ти нас використала.
Ти завжди брешеш.
-Звідки він у тебе? -Він скрізь ховає зброю.
-Октавіо, що ти робиш? -Спокійно.
Ти також знав, так?
Що вона шукала діамант?
Так.
Слухайте, мені треба повернути Алекса.
Я віддам діамант Регіні.
Очевидно, вам ми довіряти не можемо.
Інес…
ти уклала з нею угоду?
Вона поверне нам гроші.
Ми з Інес дістанемо діамант.
Якщо хтось із вас хоче приєднатися, просимо.
Крім Лілі.
Лукасе?
Я не знаю.
Я залишуся з Міґелем, хоч і люблю вас усіх.
Чудово. Бандолісе?
Чуваче, це дурне питання, не думаєш?
Для тебе це особисте. Тому.
Так.
Сітлалі?
Я з Інес. Мені потрібні гроші.
Мені потрібен діамант.
Пробач, Лукасе.
Міґелю. Ти знаєш, що я тебе ціную.
-І я тебе. -Добре.
Ти робиш помилку.
Я зробила достатньо помилок, довіряючи тобі.
Добре. Тепер ми розходимося.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда