Слухай сюди: ти маєш бути там, де я скажу тобі бути.
Якого хріна ти робиш?
Мої брати надеруть тобі зад. Тепер лишайся в тієї сучки!
Що ж, тут усе дуже добре. Спробуйте відпочити.
Це мої сини накоїли?
Це був Рой.
Чорт!
Якщо розповідатимеш, що він робить, я в боргу не залишуся.
Думаєш, я не бачу мужиків, що там побували?
Вона мертва?
Як можна переїхати 64-річну жінку й кинути її помирати?
Часом люди жахливі.
Часом родина ще гірша.
-Рак відстій! -Що?
Заїду через гараж.
Вийди з авто.
Доброго ранку.
Бачив той клятий протест біля будівлі?
-Так. -Ну то зроби щось.
-І що саме мені зробити? -Не знаю.
Знайди вантажівку, переїдь їх. Скажи, що це терорист.
Такої уваги ви хочете?
Я хочу знати, хто за цим стоїть.
Ви знаєте.
Це Ліна, адвокатка.
Клята сучка.
Так.
Слухай, її можна вбити?
Якби ваш свекор знав, що ви не та мила, прекрасна жіночка…
То любив би мене ще більше.
Думаєте?
Це погроза, Джулсе? Ти мені погрожуєш?
Ні. Звісно ні.
Ну гаразд. Точно?
Я перевіряю. Бо без мене тут усе розвалиться.
-Ясно? -Знаю.
А ще ти знаєш його тупого сина, якого цікавить лише кокс і шльондри.
А другий синок звернувся на тому, що бігає за мужиками.
Ви не з тієї ноги встали?
Я встаю на обидві. Якого хріна ти в моєму авто?
Чого ти хочеш? Протестом зайнятися не бажаєш?
Є дещо важливіше.
Що може бути важливішим за це?
Та сучка принижує компанію, якій сотня років.
Принижує.
Ну, ваша тітка.
І що з нею?
Підставляєш мене?
Та годі, припиніть.
-Вам кінець — нам усім кінець. -Рада, що ти це розумієш.
Ви знали,
що вашій тітці ставало краще?
Яка ймовірність, що вона згадає, навіть якщо отямиться…
Стоп, а чому «ставало»?
Ваш свекор не покладається на ймовірність.
Що ти хочеш сказати, Джулсе?
Скажімо так,
проблему вирішено.
Гаразд.
-Так. -Чудово.
Гарна й смертоносна.
Це ціна краси, сонце.
Зачини двері.
Він просить допомогти перевезти її в іншу лікарню.
Здається, він втрачає до мене довіру.
Як і ми всі.
-Вам варто з ним побачитись. -Я не поїду до того виродка і його сучки.
Меллорі, потрібно знати його наступні кроки.
-Ви його знаєте. -Гаразд.
-Поїдете зараз? -Ні, я йду на роботу.
-Я б не просив, якби… -Гаразд, Джулсе. Усе? Я згодна.
-Добре. -За однієї умови.
З ким Рой?
Що ви з нею зробите?
Ти справді хочеш знати?
Ну…
Я не дам йому мене осоромити. Ти знаєш.
Тоді я про неї подбаю.
Я вже не вперше прошу вас не бруднити руки.
Але ні, ви так просто не здаєтеся.
Що ви зробите? Те саме, що й з минулою?
Знаєте що?
Якщо ви навідаєте дядька,
я дам вам її ім'я
і скажу, де знайти.
-Я знаю, що вам байдуже, з ким він. -Мені не байдуже, що він необачний.
Я не дам себе осоромити.
-Я надам усю інформацію. -Я тобі не довіряю. Підключи Келвіна.
-А йому довіряєте? -Звісно ні. Але підключи його.
Хто вас відвезе?
Джулсе, звали з мого авто.
Гаразд.
Відвези її до тітки в лікарню.
Так, сер.
-Розберися з протестом. -Я над цим працюю.
ЦІНА КРАСИ
Ти падло кончене!
Ще зарано для цього лайна.
Пішов ти!
Вона твоє авто підпалила.
-Думаєш, я дурна? -Чорт!
Думаєш, я дурна? Ага.
Чорт!
Довбанута сука!
Пішла ти!
Чого вона така?
Це ж було моє авто.
Там був весь мій одяг.
Знаєш, що я мав зробити, щоб дістати…
Ти ж не збираєшся сміятися?
Ні, не збираюся.
Добре, бо це не смішно.
Ні, це сумно.
Чорт.
Здається, що ближче я до успіху…
то божевільніші речі починають ставатися.
Ти це називаєш «успіхом»?
У чому?
Ну, якщо…
Якщо ми обчистимо того козла…
то буде хоч якийсь успіх.
Ага, як скажеш. Я…
Не роби цього.
Не зливайся зараз.
Та ну, Кіммі.
Ми зможемо.
Зробимо це, вилікуємо Рейн,
і заберемося звідси.
Вона померла.
Що?
Я ходила в лікарню, щоб її провідати, а мені сказали, що вона померла.
Чорт.
В її тіло запхали лайно, яке купили в будівельному магазині.
Мене теж вмовляли.
Ти про що?
Збільшити член.
Та що з цими людьми?
Не знаю, але…
Лайон таке зробив. Тому він стільки заробляє.
Він каже, що в нього більше не встає.
Чорт.
Слухай.
Ми зможемо вирватися.
Та ну, це ж…
Це ж Америка.
Вкрадімо те бабло.
І куди ми поїдемо?
В Домінікану.
У мене там родичі.
Знаєш, як там можна шикувати на мільйон доларів?
Для цього потрібен паспорт, ні?
Джулс забрав усі наші документи.
Думаєш?
Пошукай «Джейн Доу», Техас, грудень 2022 року.
Перше посилання.
Звідки ти це знаєш?
Не впізнаєш?
Глянь на її тату.
Чорт, це ж Даймонд.
Так.
Досі хочеш ризикнути?
Вони хочуть, щоб ми знали, що нас можна позбутися.
Але, чорт…
ми здохнемо, якщо залишимося тут.
Я з тобою.
Грабанімо його.
Обчистимо.
Він живе на приватній дорозі.
На ній будинків п'ять.
Ну, це все спрощує.
Але там охорона, собаки, всяке таке лайно.
Він сам мене відвезе.
Він цього не зробить. Не у свій дім.
Звідки ти знаєш?
Він не хоче, щоб хтось дізнався, що він ґей чи хто він там.
Він не підпустить тебе так близько.
А я кажу, що зможу.
Ну добре.
Ти ж більше знаєш.
-Треба спробувати. -Який сенс?
Це наше життя. Це все.
Кіммі…
Я не хочу про це говорити.
Треба піти глянути, де її поховали.
Енджеле, я казала їй не робити цього.
Я казала їй не робити цього.
Вона була моєю подругою. Усім, що в мене було.
Я казала їй не робити цього.
Я казала їй.
Треба її перевезти.
Зважаючи на її стан, я б не радив.
Джоне, тут вона жива не залишиться.
Нормане.
Джоне, це треба зробити. Ти мій боржник.
Гаразд.
Добре. Який план?
Перевеземо її на швидкій у Лейк-Лі.
То діра, а не лікарня.
-Вона найближча. -Джоне.
Гаразд.
Але перевозити її далі — ризик.
Лишатися тут ризикованіше.
Містере Белларі, озброєний охоронець не пускає нас у палату вашої дружини.
Ми перевозимо її.
-Містере Белларі. -І негайно.
-Даруйте, а ви хто? -Не переймайтеся.
-Ви лікар? -Я сказав, забудьте.
Містере Белларі, ви маєте знати, наскільки ризиковано її перевозити.
Я вирішив.
-Я не можу… -Негайно.
Я дуже не раджу транспортувати вашу дружину зараз.
Хто та медсестра, що заходила вчора?
-Даруйте? -Ото ж бо!
-Ви не знаєте, так? -Містере Белларі…
-Ми перевозимо її, негайно. -Але спершу мені потрібно оглянути її.
Не смійте до неї підходити.
Можете хоч пояснити, хто цей лікар?
Він знає, що робить.
Він її стабілізує, і ми її перевеземо.
Гаразд. Вибачте.
Ми щось зробили не так?
Ідіть.
Просто йдіть.
Дякую.
Дядьку.
-Привіт. -Я знаю, ти злий на родину.
На тебе я не злюся.
Я принесла квіти.
Її улюблені.
А що відбувається?
Ми її перевозимо.
Ясно.
Але ж ми стільки вклали в цю лікарню.
Знаю. Саме тому ми її перевозимо.
Ти не знаєш цю сім'ю, як я.
Щодня дізнаюся щось нове.
Так. І тобі багацько ще треба дізнатися.
Просто це все так сумно.
-Так. -Жах якийсь.
Так. Не плач.
Слухай, Меллорі…
Ти знаєш, хто це зробив?
Клянуся, ні.
-Ми всі живемо на приватній дорозі. -Знаю.
-Знаю, ти дружина мого племінника, але… -Так, але… Не…
Прошу, не треба. Я знаю, що він не святий,
але він ніколи не кинув би її в такому стані.
Звідки ти знаєш?
Бо я вже багато років з ним у шлюбі.
Я їх знаю.
Слухай, якби не ти керувала компанією…
Знаю. Усе гаразд.
-Цей позов і все інше… -Не хвилюйся.
Дядьку, не хвилюйся через позов.
Ні про що не хвилюйся. Зосередься на ній.
На її одужанні.
-Вона вже не одужає. -Не кажи так.
Не кажи так. Вона одужає.
Я просто стільки всього не можу зрозуміти.
Про що ти?
До мене приходили з поліції.
Сказали, що її знайшли на штрафмайданчику.
Якого чорта вона робила на стоянці?
Якій ще «стоянці»?
Я не знаю. Вони намагаються знайти відео, щоб зрозуміти, що сталося.
-Була перестрілка. -Що?
-Ти впевнена, що Чарльз ні до чого? -Ні, це не він.
Звідки ти знаєш?
-Той самовдоволений, зарозумілий… -Слухай.
Дядьку, глянь на мене.
Слухай, я не знаю, як про це запитати,
але…
Що?
У тебе є вороги?
-Хочеш сказати, що це я винен? -Ні. Звісно ні.
Я цього не кажу. Але як вона опинилася так далеко?
Як? Її викрали?
Що про це каже Джулс?
У нього ж є зв'язки у ФБР.
Так.
Не знаю, він над цим працює. Чорт, я…
-Чому ти так кажеш? Про що ти? -Не знаю, чи можна йому довіряти.
Дядьку, ми всі можемо довіряти Джулсу.
Я вже не знаю, кому довіряти.
Слухай, я впевнена:
якщо дати йому час, він з'ясує, хто це зробив.
Це Beauty in Black.
Мене звати Ліна Норріс Волтон. Я адвокатка з міста Чикаго.
Якщо ви знаєте когось, хто захворів на рак
і користувався цим продуктом…
-У тебе все під контролем? -Звісно.
-Тобі краще поїхати в офіс. -Ні. Я хотіла…
Я лишуся, все гаразд. Тобто…
Хочеш, щоб я пішла?
Я все відкладу і лишуся з тобою.
-Її готують до транспортування. -Тоді я вас проведу.
-Люблю тебе. -І я тебе.
Келвіне, геть з авто.
ДЖУЛС
-Алло? -Він її перевозить.
-Чорт. Куди? -Він мені не сказав.
Чорт.
Втратив до тебе довіру.
Я зараз йому передзвоню.
-Не треба. Він зрозуміє, що я сказала. -Так, ваша правда.
Почекай годину, а тоді дзвони.
Гаразд, я розберуся.
Мені так не здається.
Рак відстій! Рак відстій!
Рак відстій!
Так-так-так. Гаразд.
-Містере Белларі, бачите? -Бачу.
Сьогодні заходимо через гараж.
Ні, припаркуюся тут.
-Але, сер, я мушу… -Я поговорю з Джулсом, гаразд?
-Моя робота — вас захищати, сер. -Стули пельку.
От би й вони позатикали роти. Бо щось дофіга шумні.
Що це за фігня?
Чекай. Хто вам платить?
-Хто вам платить? -Думаєте, нам платять?
У РАКУ НЕМАЄ КРАСИ
-Так, думаю. -Це моя дочка.
У неї рак.
Скажіть, що їй платять за цей протест.
Скажіть!
Ходімо звідси.
Це якась дурня. Якого хріна?
Так, ходімо сюди.
Це зараз завіруситься.
Можеш повторити.
-Я тебе знаю? -Та мав би.
Звідки?
Я представляю всіх хворих на рак.
-Чорт. -І тобі повістка.
-Клас. -Та ну, Рою.
-Кажеш так, наче ми знайомі. -Знайомі.
Як це так?
Рою, я Ліна.
І що це значить?
Ти мав стількох дівчат у коледжі, що мене не запам'ятав.
Ти жартуєш?
Ні.
Не зрозумів. Звідки я тебе знаю?
А я тебе запам'ятала.
Наркотики, розкоші на таткові гроші.
-То от у чому справа. -Що?
Ревнощі.
Ти хотіла мене, а я тебе — ні.
-Що? Я просто кажу. -Взагалі-то, навпаки.
Ні, я тобі не вірю.
Ти вже був з Меллорі, але причепився до мене.
Причепився до тебе? Господи. Ніфіга собі ти брехло.
Боже.
Я і не думала, що ти згадаєш. Стільки наркоти.
Ага, так.
-Ти маєш це владнати. -Що саме?
-Ти ж знаєш, що відбувається. -Так, звісно.
А ти хто? Підставна адвокатка?
-Підставна? -Так.
Це провокація. Я купу років у цій компанії.
Для мене така фігня вже буденність.
Ми поставимо цю компанію на коліна.
На коліна?
Здуріти. Бо я б залюбки
поставив тебе на коліна.
Думаєш, це спрацює? Образи?
Твоя присутність мене зараз ображає.
Слухай, мій номер у конверті. Поспілкуймося.
Твоя дружина не хоче. Твій татко теж.
-А чого думаєш, що я буду? -Бо ти кмітливіший за них.
Ця компанія тримається на твоєму розумі.
Твоє слово — закон.
Я тебе знаю.
Ніфіга ти не знаєш.
Вдаєш, ніби вона всім керує, хоча насправді — ти.
Нарешті ти сказала щось притомне.
Так, але здається, що вона керує, а ти її шістка,
і всі рішення ухвалює вона.
Зустріньмося.
Ми домовимося, зробимо заяву, а вона лишиться осторонь.
Думаєш, я зовсім тупий.
Ні.
Кажу ж, я тебе знаю.
І знаю, що ти кмітливий.
Був радий побачитися.
Мій номер у конверті. Зустріч буде не для протоколу.
-Ану скажи мені. -Так?
Якого хріна вона на приватній території?
-У неї була зустріч з адміністрацією. -Невже? І ти в це повірив?
Ти в курсі, що це дурня. Вона мені повістку принесла.
Я не…
Ану замовкни, дурню.
Тебе звільнено.
А тепер вали, щоб я тебе не бачив.
Віддай мені цю хрінь. Тупий виродок.
Ні, все гаразд. Це поки все, дякую.
Приємно.
Люба, вона холодна. Я…
Вітаю, сер.
-Де моя дружина? -Її ще немає, сер.
А зазвичай вона вже тут.
То де вона?
Не знаю, сер.
Вибачте.
Джилліан,
ти сидиш за столом моєї дружини. Де вона?
Вона поїхала в лікарню до ваших родичів.
Нащо?
-Вашу тітку збило авто. -Я в курсі, Джилліан. Але нащо?
Не розумію, про що ви.
Ага. Гаразд.
Сер?
Що?
Я хотіла перепросити за те, що було вранці.
Ти хотіла мене підставити.
Ні. Клянуся, це не так.
-Моя дружина тебе підіслала? -Ні.
Тоді нащо це тобі?
Можна поговорити про це не в кабінеті?
-Ні. -А якщо…
А якщо Меллорі зараз прийде?
Ні. Відповідай. Нащо це тобі?
Ну, правда в тому, що я вирішила,
що готова зробити те, про що ви мене попросите.
Ні.
Що?
Я не вірю в це
і не вірю тобі.
Я кажу правду.
Серйозно.
Скільки?
Клянуся, я цього хочу.
Ага, добре.
Ще раз перепрошую.
НЕВІДОМИЙ НОМЕР
Алло?
Кіммі?
Сільві?
Привіт.
Привіт, сестричко.
Що сталося?
Усе гаразд. Як справи?
Нормально.
Отримала гроші, які я відправила?
Ні.
Що сталося?
Ти знаєш, що він забрав.
Ну…
Ти змогла купити форму для чирлідингу?
Він заборонив бути чирлідером.
Чому?
Ти знаєш, який він.
Ясно. А…
А що мама каже?
Те, що каже він.
Звісно.
Тоді я…
Я надішлю тобі ще, не хвилюйся.
Купиш усе, що треба. Гаразд?
Слухай, мені через два роки 18,
і я зможу переїхати до тебе.
Звісно можеш.
Було б чудово.
Ти ж мені дозволиш?
Так.
Так, звісно дозволю.
Я хочу побачити твою квартиру і яке життя в Чикаго.
Тут дуже класно.
І в мене буде своя кімната.
Клас.
Щоб забратися звідси геть.
Так.
Сільві, це буде чудово.
Так.
Не дочекаюся.
Я теж.
-З тобою все гаразд? -Нормально.
Голос у тебе не дуже.
Усе гаразд. Я спала.
У мене зараз нічні зміни в лікарні.
Вибач.
Тоді краще поспи ще, тобі ж працювати всю ніч.
І, Сільві,
я надішлю тобі гроші, але переказом.
Підеш з мамою в магазин на закупи, там отримаєш переказ.
Він буде на твоє ім'я.
Гаразд?
Я спробую, але вони за мною стежать.
Втечи від неї ненадовго,
поки вона купуватиме лотерейні білети чи щось таке.
Забери гроші й не давай Френку, ясно?
Добре.
Люблю тебе.
І я тебе. Дуже-дуже.
Гаразд, відпочивай. Ще поговоримо.
Сільві, ану зайди.
-Усе, бувай. -Бувай.
Мене звати Ліна Норріс Волтон.
Я адвокатка з міста Чикаго.
-Я б тебе запам'ятав. -Якщо знаєте когось…
Але ти нічого така.
Привіт.
Що нового?
Усе гаразд?
Нормально.
-Точно? -Що таке, Джулсе?
Вас розлютив наш невеличкий проєкт.
Вона дзвонила моїй дружині.
-І я з цим розберуся. -Хочу, щоб вона страждала.
-Ви ж не хочете… -Ні, мені подобається з нею гратися.
Гаразд.
Я постійно прошу вас не бруднити руки.
Хіба це весело?
Ваша дружина хоче знати, хто вона.
-Ти ж нічого не скажеш. -Ні.
Ні.
У мене є кілька дівчат, які завинили.
Віддам їй одну з них.
Добре.
Бо вона буває жорстока.
-Я цього не розумію. -Та розумієш.
Саме ти мав би розуміти. Головне для неї — імідж.
Ні, це ясно. Я просто…
Вона ж не мусить бути з вами.
Але ж зі мною.
Бо як подружжя ми отримаємо більше акцій.
Он воно що.
А якщо ми розлучимося,
їх поділять. Усі.
Тепер я зрозумів.
До речі, про імідж. Заходити через парадний вхід було не варто.
Нахрін їх. Нам належить той тротуар.
А ти, як завідувач охорони…
чого ти їх не розігнав?
Враження.
Та ну його на хрін.
До біса його.
Якась жіночка говорила про свою доньку, в якої рак.
«Вам байдуже». До біса це все.
Мені це не подобається. Тому розжени їх.
Я вичікую.
Вичікуєш що?
Треба зрозуміти масштаби цього.
Знаєш, усе це лайно просто
отупляє мене.
Рою, вітер, що задуває свічку, може стати тим, що роздмухає пожежу.
Якщо я силоміць їх розжену, це буде скандал національного масштабу.
Це серйозна проблема. Але поки лише для кола темношкірих.
Ясно? Вона локальна.
А ви маєте бути обачнішим.
Так, я розумію. Розумію.
Знаєш що? Я…
Я думаю про те,
щоб з нею зустрітися.
З Ліною, адвокаткою?
-Думаю, я можу це владнати. -Ні.
Не думаю, що варто це робити.
Чому?
На мою думку, треба
залишити це вашому батьку й Меллорі.
Поясни мені дещо.
Ти хочеш бути, як усі, і вдавати, наче я що?
-Наче я нікчема? -Ні.
Ні. Просто думаю, що буде краще
залишити це вашому батьку й Меллорі.
Що маєш на увазі?
Нічого.
Просто так буде краще.
-Думаєш, я не впораюся? -Ні. Годі, я не це казав.
А що тоді?
Ви ж тут керуєте.
Так?
Так. Тут ти маєш рацію. Так.
Я це знаю.
Знаєш,
єдине, на що вона здатна, це красуватися.
Але лише так, як ви хочете, правильно?
-Саме так. -Бачите?
Це воно. Я про це кажу.
Гаразд?
Якщо щось піде не так, винною зроблять Меллорі.
Тоді втрутитеся ви, бум, — і все владнали. От про що я.
Я знаю, що ви тут головний.
Так, тут я головний.
-Твоя правда, чорт збирай. -Так, знаю.
Ви головний.
Так, головний.
-Чорт, одну секунду. -Куди ви?
Мені треба в туалет.
Бігає в туалет, щоб нюхнути.
Довбаний шмаркач.
Привіт.
Ти весь цей час плакала?
Усе гаразд.
Іди сюди.
Усе буде добре.
Ні, не буде.
Вона померла.
Так.
Ми багато чого пережили.
Але не це.
Знаю.
Ні, ти не знаєш.
Ти не знаєш.
Вона єдина жінка, крім моєї сестри, яка любила мене.
Усе добре.
Ні, не добре.
Ти не розумієш.
Моя молодша сестра бачила, як мама кинула мене в магазині.
І вона ридала, як божевільна, коли та мене відвезла.
У мене були лише Рейн і сестра.
А тепер, коли вона дзвонить, я брешу.
Кажу їй, що я медсестра і в мене все гаразд.
Що я роблю?
Ти виживаєш.
Я хочу більшого, ніж вижити.
Ці люди просто божевільні.
Я хочу піти.
А щоб забратися звідси, нам треба дістати ті гроші.
Так не вийде.
Годі так казати.
Не вийде.
А як щодо цього?
Заберімо твою сестру.
Що?
Так, ми…
Спершу заберемо її, і якщо не вийде, то ми разом щось придумаємо.
Ні.
-Якщо ми це зробимо, заберемо її потім. -Гаразд.
Бо треба бути певними.
Бачиш?
Ти віриш, що можеш.
Мені це все гидко.
Знаю.
І він не погана людина.
Кіммі.
Що?
Рейн завжди казала, що ти до них занадто добра.
Я не добра, просто він…
-Він нагадав… -Він що?
Він нагадує мені мого діда. Єдиного чоловіка, який був до мене добрий.
-Але ж він не твій дід. -Звісно ні.
Бо мій дід не кинув би Рейн у лікарні.
Кинув Рейн у лікарні?
Мій дід дотримав би слова.
Якого слова?
Він обіцяв, що провідає Рейн.
Але не сходив.
Нащо просити незнайомця?
Бо Джулс наказав Баді побити мене за те, що відвезла її до лікарні.
Я не хочу цього знати.
Ти живеш у цьому. Чого ти боїшся?
Твоя правда.
Чорт.
Усе.
Нам треба підготуватися.
Мені не хочеться цього робити.
Агов.
Ми підемо й заберемо в нього ті гроші.
-Їдьте швидше. -Що таке?
-Тиск падає. -Зроби щось.
Ми намагаємося.
-Чекай… -Містере Белларі, прошу.
Ти ж казав, що можеш її перевезти!
Не залишайте нас.
-Врятуй її. -Зупинися!
Гляди, щоб вона вижила!
Серденько.
Іно!
Важкий ранок?
А ти як думаєш?
Зараз стане ще важчим.
У мене щойно була довга розмова з адвокатом. Годі з мене лайна.
Думаєте, нам платять?
-Це всюди. -Думаєте?
-Так, думаю. -Це моя дочка.
Скажіть, що їй платять за цей протест.
-Мамо? -У неї рак.
Чим він, бляха, думав?
Ну…
Ти знаєш, він не думає.
Його треба краще контролювати.
І як мені це зробити, Джулсе?
Він казав, що хоче поговорити з адвокаткою, Ліною.
-Що? -Так.
Який довбень.
І він хоче, щоб усі знали, що він тут усім керує.
Знаєш що? Я…
Щоразу, коли він вдихає те лайно, то стає тупішим.
-Ну, ви за нього вийшли. -Може, хвилюватимешся за мого дядька?
Я йому дзвонив.
-Він відповів? -Ні.
-Ні про що не говорить? -Він передзвонить.
Ти так у цьому впевнений.
-У нас спільний бізнес. -Невже?
Який бізнес?
Охорона.
Якщо та жінка прокинеться…
-Я знаю. -І почне говорити…
А де Рой?
-Пішов годину тому. -А довго він тут був?
Не дуже.
Хто та сучка?
-Що? -Яку хвойду він трахає?
Не знаю, але дізнаюся.
Принесу вам ім'я.
Якщо мама вважає, що тобі варто побути тут, то це на краще.
Мені байдуже
Чарльзе.
Гаразд, слухай.
Якщо мама не хоче, щоб я їхав додому — це її проблема, не моя.
Ні. Твоя мама розумніша, ніж здається.
-Знаєш щось, чого не знаю я? -Ні.
Варні, ти впевнений?
Так.
Тоді я йду сьогодні гуляти й розважатися.
-Чарльзе, чекай. -Слухай.
-Я не хочу про це говорити. -Чарльзе.
І ми про це говоримо.
Щоразу, коли ти злишся на батька, то йдеш гуляти і в щось вляпуєшся.
Повернися.
-Залишся зі мною. -Я б лишився, якби хотів.
Хоч скажи, куди ти.
Нащо?
Може, я піду з тобою.
Ні, такий конспіратор не піде.
Я не конспіратор.
А, точно, ти закритий.
-Просто не хочу… -Варні, слухай.
Мені це не подобається.
Я не збираюся завжди бути в тіні. Бо саме цього хоче мій батько.
То дозволь мені…
Коли захочеш стати парою і розповісти про це моїй родині,
може, я і залишуся з тобою на всю ніч.
Але не сьогодні.
Добре.
Гаразд.
-Мені пофіг, якщо ти образився. -Добре.
Я їду додому.
-Це все? -Так, це все!
Добре.
Ні, виродку, це не просто все.
Це кінець.
Пішов ти, Чарльзе.
Варні.
Що?
Ти повернешся за цим.
А тепер вали.
Іно.
Тримайтеся, тримайтеся, ну ж бо.
Три, два, один.
Що сталося?
-Що сталося? -Три, два, один.
КРИТИЧНО
Що?
Мені шкода.
Тобі шкода?
Ти казав, що перевезеш її.
Я помилився.
Ти помилився?
Так.
-Ти знаєш мого брата? -Ні.
Га? Ти знаєш мого брата?
Ні.
Ти дав їй померти.
Ні!
-Сер! -Якого біса?
Усе гаразд!
-Знаєш мого брата? -Ні.
Ти знаєш мого брата?