- Gràcies pel cafè. - De res.
Té caràcter, però m'encanta.
És la millor.
Em sembla que per a tu és important que tot sigui...
perfecte.
Sí.
Gràcies. Algú hi cuina? Sembla que no l'hagin fet servir mai.
És clar. Ahir a la nit hi vaig cuinar.
Hosti, està...
Ja, molt neta.
És que la netejo molt bé.
No crec que la meva dona ho valori prou,
si et soc sincer.
Quan tothom és al llit, recorro la casa sencera.
Netejo les espelmes, configuro els llums i m'asseguro de deixar-ho tot recollit.
No suporto baixar al matí i veure tasses, plats
bols i tota la pesca. Acabo cansat.
Cansa anar a netejar espelma per espelma,
escapçar el ble i... Al final, cansa.
- Talles els blens de les espelmes? - Tallo els blens, netejo el vidre.
Li tinc molta mania al fum que es queda dins de l'espelma.
Ja sé que és estrany.
És d'allò més perfecte.
Veus? No m'ho valoren.
Va i em diu això.
- Sí que et valoro. - Segur?
- Sí. - D'acord.
No m'ho empasso gens ni mica.
Ho diu d'una forma sarcàstica.
Mira'l. Ara arranja les cadires.
Sí.
Reina, te'n recordes d'on va?
Sí.
I tant que sí.
Perdona per la tassa.
Vaig tirant.
Estàs enfeinada? On vas?
A la feina.
A la feina?
Vaig a la fàbrica de moda, nois.
- On vas de debò? - Tinc facial.
Per descomptat.
EPISODI 2
Tant de bo existís una pastilla que permetés esborrar
alguns records.
Targeta vermella a David Beckham.
No!
Argentina passa i Anglaterra queda fora!
Michael Owen està destrossat. A Paul Ince li cauen llàgrimes.
Em sap molt greu per tothom.
Vaig fer una estupidesa.
Mireu. No veu on colpeja.
- Però colpeja a algú. - Això sí.
Digne d'expulsió? I un be negre.
Em va canviar la vida.
Sense l'expulsió, ens podríem haver endut la victòria.
Fa pensar, oi? Se'n penedirà, però haurà d'aprendre a suportar-ho.
Es mereixia una vermella pel cop de peu?
Ets bon actor. Et contractaré per a una pel·li.
L'equip argentí fa mofa dels jugadors de l'Anglaterra i les seves famílies.
El somni del Mundial dels jugadors anglesos fet miques.
Em sentia molt vulnerable i sol.
La plantilla anglesa del Mundial torna a casa
després de perdre contra Argentina als penals ahir al vespre.
Vinga, nois.
David!
- Mentre caminava... - David!
...un paparazzi horrible
m'acompanyava.
"Com és decebre el teu país? Ets una vergonya d'home."
David, tornaràs a jugar amb el teu país?
Van preparar una sala privada perquè em trobés amb els pares.
Fuges i t'amagues, David?
Estava consternat.
Se'm va tirar als braços i va dir:
"He decebut tothom." Li vaig dir que no.
"No has decebut ningú.
Ves amb el cap aixecat."
Llavors vaig dir als meus pares: "Us he d'explicar una cosa.
La Victoria està embarassada."
I la primera cosa que va sortir de la boca del pare va ser:
"Coi, no podies haver escollit un pitjor moment?"
Beckham marxa de Regne Unit en un vol directe a Nova York
per reunir-se amb Victoria Adams, la seva xicota.
A LES 8 ENTRADES EXHAURIDES
Demà veig el David. Fa dos mesos que no el veig.
M'he oblidat de com és abraçar-se.
Així!
I faré...
Diré: "Vine, mosso."
Recordo no entendre bé la gravetat d'allò que havia succeït.
Perquè el futbol mai no m'havia interessat.
M'encanta veure'l jugar, però perquè m'encanta tot el que fa.
Si pintés una paret, m'encantaria veure'l pintar-la.
M'entens? Volia donar-li suport a ell.
- Totes esteu vestides? - Sí.
Hola, David.
Com us trobeu?
Bé. I tu?
Bé. Quina alegria que tornis a sortir a l'Spice Cam.
M'alegra molt tenir-vos als dos junts aquí.
- Mirem-ne unes quantes. - Sí.
Aquesta no em mata. Quina carota que faig.
Quan va venir als Estats Units, sentia que s'havia decebut a si mateix,
que havia decebut els companys, el seu país,
els aficionats, que m'havia decebut.
Sentia que havia decebut tothom.
Però quan estava amb les Spice Girls, estava protegit.
La gent no se'ns podia apropar.
El podíem aïllar una mica.
Vaig pensar: "Soc als Estats Units, estic segur."
Estàvem a punt de tenir el nostre primer fill.
Vaig pensar: "No em passarà res. D'aquí un o dos dies se n'hauran oblidat."
Un país trasbalsat d'ulls lleganyosos s'ha arrossegat al matí fins a la feina.
Diuen que va ser bon partit, però els va decebre molt un home.
Beckham no es va comportar.
És deshonrós que t'expulsin d'un partit com aquest. Em planyo per la seva carrera.
Imperdonable.
Enfonsat. Com es deu trobar tot el país. El país ho necessitava.
Va ser massa per a un aficionat.
Va llençar la TV per la finestra des d'un tercer pis en acabar el partit.
La gent diu que està enfonsada o desfeta. La majoria culpen David Beckham.
Sí.
Cap de nosaltres era conscient de com estaven les coses a Regne Unit.
I no l'ha vist ningú?
Pel que sabem, Beckham tornava en avió a Regne Unit aquesta tarda.
"Pueril. Malcarat. Escandalós. Ximple."
Són les paraules més suaus dels periodistes
per descriure David Beckham.
BECKHAM ÉS MOLT RUC
El David va tornar a casa abans perquè jo encara estava de gira.
Va passar de tenir aquella protecció
a viure una carnisseria absoluta.
David!
- Mira aquí! - David! Aquí!
Em penso que no he parlat mai del tema perquè en soc incapaç.
Em costa parlar del que vaig passar
perquè va ser desmesurat.
Tots estem desencisats i en parlarem durant anys.
Ha defraudat els companys d'equip i el país.
El país sencer m'odiava.
M'odiava.
El primer ministre ha dit la seva.
Després que expulsessin Beckham,
es van mantenir units i es van recuperar,
cosa que és tota una proesa.
Si hagués anat d'una altra forma, res no ens hauria aturat.
MOMENT DE BOGERIA
Glenn Hoddle no va intentar protegir el David.
Ha d'aprendre que no ens podem permetre fer coses així.
Et castiguen. I ens han castigat.
Quants anys tenia el David? 23?
Amb 23 anys, ets un nen.
I Glenn Hoddle era un home. I un home...
De fet, jo no diria un home. Tenia més edat.
ENCARA PICAT? TREU LA MALA LLET
Era un odi absolut.
ODI ESTRELLA INDIGNA
Una fustigació pública d'un nivell superior.
Van trucar a la porta.
L'obro i em quedo parat. Hi havia 30 periodistes
i fotògrafs al carrer.
I llavors vaig descobrir que hi havia una furgoneta carrer amunt
amb una antena enorme
connectada al telèfon.
El pare de Beckham diu que parla amb ell gairebé cada dia
i que el seu fill no és el de sempre.
Ens vam criar plegats.
Jo jugava amb el United de petit. Vaig entrar a l'equip quan tenia deu anys.
Vaig ser llest. Vaig pensar: "Merda, no soc tan bo com ell.
Val més ser el seu amic."
El primer cop que vam entrar a un restaurant després del Mundial
tothom va callar i el miraven amb cara de mala llet.
Et mirava la sala sencera.
Va començar així i va empitjorar.
Quan anaves pel carrer, la gent li escopia.
La gent intentava envestir-lo,
topar-se amb ell. Deien: "Ves a cagar! Ets això o allò altre."
Fèiem torns per dur-lo al lavabo. "Qui acompanya el Becks?"
Calia acompanyar-lo, no se'l podia deixar sol.
Segur que vam superar el rècord de córrer entre bars
i mirar d'arribar a llocs.
Et ficaves al cotxe i arribaves a un semàfor.
Els semàfors són el pitjor lloc perquè la gent abaixa la finestreta, surt,
dona cops al cotxe o a la finestreta.
"A la merda, paio!" Va ser una bogeria, saps?
Et quedaves així dins del cotxe.
No va tornar-s'hi ni un sol cop.
Una figura del jugador de 23 anys penjava d'un dogal en un pub londinenc
fins que la policia ha ordenat que la treguin.
- El maniquí és seu, no? Pot aclarir...? - No. Me l'han deixat.
La policia afirma que penjar el maniquí podria incitar a la violència.
No té cap sentit, oi? Cap.
És ridícul.
Anés on anés, em deien de tots colors dia rere dia.
Anar pel carrer i veure
que la gent et mirava d'una forma particular,
t'escopia, t'insultava, se t'enganxava als morros
i deia coses com les que em van dir...
Va ser difícil. Costa de pair.
ARRIBADES INTERNACIONALS
No menjava, no dormia.
Estava fet caldo.
Estava fet pols.
Completament fet pols.
Estava destrossat.
No sabia què fer.
T'agrada com canto?
Em va trucar el cap.
Va dir: "Com ho portes?"
Crec que em vaig emocionar bastant.
Va dir: "Com estàs, fill?" Vaig respondre: "No gaire bé, cap."
Va dir: "Entesos. No pateixis, fill."
Vaig dir-li: "Ves de vacances.
I després torna, que et cuidarem."
"No llegeixis els diaris. No val la pena. No en facis cas."
La premsa anglesa... Visc a Nova York i som durs.
- Però l'anglesa s'acarnissa amb la gent. - Se'ns mengen vius.
Qui és aquell?
Recordo quan va tornar a entrenar.
Bon dia, Dave. Com vas?
Estàs bé, Dave?
David sempre està espaterrant. Estava demacrat.
Normalment està morè, però se'l veia blanc com la llet.
Estava ullerós. Se'l veia patir.
Digui? Sí, i molt. Potser... Bon dia, David.
Li va semblar dur que Anglaterra li girés l'esquena?
No em va agradar gens, però jo no podia decidir res.
Voldries dir alguna cosa, però no pots. Has de fer així.
Com he fet sempre.
Estava abatut.
I ferit.
Però Sir Alex va fer una illa.
Si algú hostil s'apropava a l'illa, no el deixàvem.
El rebutjàvem.
Era com un santuari privat.
Sense finestres.
Tots ens cuidàvem els uns als altres. Mai no putejaves els altres.
Mai abandones la teva gent, ni la poses a parir.
Aquest partit és dels meus.
No deixaven als altres passar penes, no ho faríem mai.
Mai.
Molt bé. Per part meva, vull que cuideu de la tasca de defensa.
Sir Alex sabia fer-nos sentir que érem nosaltres contra el món.
És el United contra la resta.
No tenen res a fer contra nosaltres.
No poden jugar com vosaltres.
Tot i això, guanyem. No per això.
Crec que ens agradava estar en aquesta situació, que tothom ens odiés.
Feu el favor d'estar preparats per a demà, collons.
Però gaudiu-lo, hòstia.
Alguna pregunta?
Molt bé. Som-hi.
Sir Alex ho va fer així amb el David. Nosaltres contra el món.
Va anar així: "Demà jugues,
així que espavila i fes el que fas."
Allò era l'únic que podia controlar.
Un cop era al camp, em sentia segur.
Se sospita que un grup de hooligans
lligats a l'apunyalament d'un fan de l'Arsenal l'any 92
té la intenció d'atacar Beckham quan entri al camp.
Llavors la Kathy va trobar bales a les cartes.
El club hi va haver d'involucrar la policia
perquè l'amenaçaven.
Va rebre una bala per carta?
No en parlaria mai, del tema. Ja em perdonarà,
però no en diré res.
Com s'imagina el partit de demà?
Estarà nerviós.
És d'esperar d'un jugador jove.
Però tindrà l'ajuda dels jugadors que l'envolten.
I la meva.
I ja.
WEST HAM UNITED VS. MU PRIMER PARTIT FORA DE CASA DE LA TEMPORADA
Espera vendre moltes samarretes?
No la de Beckham. A West Ham, no. Em sap greu.
BECKHAM EM VA DONAR UN COP DE PEU
Si tinguéssim el seu do per jugar, qualsevol dels que som aquí
romandria al camp 90 minuts.
El West Ham no pot ser pitjor.
Milers l'esperaven als carrers.
Beckham, malparit! Carallot!
Ets un malparit, fill!
Apardalat!
Ets un tros de malparit!
Ets un imbècil! Gamarús!
Érem allà i dèiem:
"De debò? Així ha de ser? Semblava que ens hi anava la vida."
Els aficionats li deien el nom del porc. Unes coses...
Amb el cinc, Ronny Johnsen. Amb el set, David Beckham.
La té Beckham.
Va ser un malson.
Recordo que una dona aixecava el diari per ensenyar-li la foto d'ell penjat.
Un córner del United. És a dir, Beckham.
Beckham, ets un borinot!
Em va enfadar que l'escridassessin.
Hi va haver un home que volia que anéssim al carrer.
"Tu i jo. Al carrer."
Torracollons!
Fas cagar, Beckham!
Beckham, mitja merda!
Beckham, poca-solta!
Sí. Si li passa al teu fill, no és agradable de sentir.
Ara em fa venir ganes de plorar.
Va comportar una atenció que no li desitjaria a ningú,
sobretot als meus pares.
I no m'ho puc perdonar.
- Aquesta és la part dura de tot allò. - Per què no t'ho perdones? No ets...
L'errada va ser meva.
No ha estat fins ara que he fet 47 anys...
Ara és quan m'ho retrec.
- Encara? - Sí.
Massacren el teu millor amic.
Més del que pensava. Sabia que el mortificarien un o dos dies.
Però va anar molt més enllà. Va durar mesos.
Beckham no és el primer que descobreix
com de sol s'està al cim.
Abans no es parlava de salut mental.
Ara la primera cosa que et demanen és:
"Com estàs mentalment? En parles amb algú?"
El David estava sol.
Conduïa per la M6. No eren viatges de cinc minuts.
Es podia passar tres hores conduint sense destinació.
Arribava a cert punt i tornava.
S'enfrontaran a un soroll cada cop més intens d'aquí a no res.
No va obrir el cor.
S'ho va quedar tot a dins.
És la mentalitat clàssica de classe obrera.
T'arromangues i ho superes.
Beckham.
De vegades he passat per moments complicats
i puc aïllar-me del que m'envolta.
Però per dins estava...
Em matava.
Aquí va Beckham.
Ha estat una bona passada, oi?
Estava molt deprimit.
Patia una depressió molt forta.
Em sabia molt greu.
Encara mataria aquella gent.
Encara xiulen David Beckham allà on va.
Personalment, trobo que seguir sentint tírria per Beckham
és d'allò més ridícul.
Ai, mare.
Cada cop que em van colpejar aquella temporada
va ser com si l'equip hagués marcat dos gols.
Beckham.
Sort que el Becks tenia companys capaços d'estomacar algú.
Aquí en passarà alguna!
Si el burxes, ens burxes a tots.
És inhumà que hagués de suportar tant.
Inhumà.
Hauria destrossat a qualsevol. Al 99,9 % dels jugadors de futbol.
Beckham a la posició ideal.
Com podies rendir?
No ho sé. Si et soc sincer, no ho tinc clar.
Ets un carallot, Beckham! Babau! Cabronàs!
- Tros de malparit! - Ets imbècil, Beckham!
- Ets un merdes! - Carallot!
Sí.
Molt sovint em quedava aquí a veure jugar el David de jove.
Sí.
Se'm fa molt estrany venir i veure com ha canviat, tot això.
Em penso que vaig poder suportar que els aficionats m'insultessin...
Ho vaig poder suportar per com m'havia tractat el meu pare.
És curiós.
I...
El pare tenia molta dèria pel United.
No tenen penjada cap foto del MU. Els n'hauré d'aconseguir una.
Era el seu somni.
- Veig moltes samarretes de l'Arsenal. - De qui?
Somiava en tenir un fill que jugués al Manchester United.
I arriba Charlton!
Ha estat un gran gol!
Quin equip!
És un home genial.
Torna a Charlton. Pot sortir bé! I surt!
El gol podria portar Anglaterra a la final!
Bobby Charlton és el meu heroi.
Jugo amb l'instint. Intento no capficar-m'hi massa.
- Com es diu el David? - David Robert Joseph.
"Robert" pel Bobby Charlton.
Quin golàs!
- Practicava per marcar aquells gols? - Constantment.
Com tot a la vida,
el futbol i marcar gols és cosa de pràctica.
Hauria volgut ser futbolista.
Però he tingut la millor alternativa.
Em feia sortir durant hores.
Li vaig ensenyar a xutar bé. Amb el peu esquerre i el dret.
El peu esquerre i el dret. Un cop darrere l'altre.
Tot es basava en el control.
Fins i tot quan tenia set o vuit anys, aixecava la pilota tant com podia i deia:
"Controla-la. D'acord. Millorable.
Un altre cop. Millorable. Torna-hi."
- Un cop i un altre. - Un xut maco i llarg.
Va començar a jugar al Ridgeway Rovers.
Era un geni.
De llavors ençà, sempre guanyava.
Mai no perdia. Era estrany.
La gent deia: "Qui és aquell nano?"
Va guanyar 92 partits, cap derrota.
Són gairebé 23 metres.
Mira si era bo.
Quina passada! Ha entrat!
Li vaig dir: "Veus tot allò que hem practicat?"
Fàcilment.
M'amoïnava que fos menut,
però li vam començar a donar una Guinness i un ou cru.
Tot sigui dit, el nen ho feia cada setmana.
- Quan jugava... - Se l'endú el David.
...trucava als clubs perquè m'enviessin els vídeos.
En tinc 1.300 o 1.400.
De partits? Un moment, ho pot repetir?
- Té 1.300 o 1.400 partits? - Sí, gravats.
Caram...
Mala sort. Vinga, Dave! Va, fill!
Veure'l jugar em delia.
I li encantava, ho gaudia.
Em feia més por quan venia ell
perquè sabia que em diria si havia col·locat malament el peu.
I sempre m'ho deia. Sempre.
Vinga! Dave, xuta! Va!
No et sembla que vas ser massa dur amb el David?
Em semblava que es passava d'estricte.
Li deia: "És petit. Deixa'l estar. Que sigui feliç."
No. Si li hagués dit que era molt bo, no hauria tingut res a millorar.
Va, au! Pressiona!
Vinga!
Més amunt! Dave, puja!
Sentia a la mare dirigir-se al pare:
"Para de parlar-li així. Prou d'escridassar-lo.
Para de renyar-lo. Ho ha fet molt bé."
I el pare sempre responia: "Ho ha fet prou bé."
Dave, puja! Vinga, va! Som-hi!
Algun cop vas dir-li: "Ted, no siguis tan dur amb ell"?
Ho vaig intentar, però no em feia cas.
Va, fill! Vinga, au, som-hi! Vinga, Dave!
Se'm posava malament que el fes plorar.
Em permets una pregunta?
En cap moment vas tenir ganes de clavar-li una nata?
- No. - Mai?
No. Perquè sabia que me la tornaria.
Agafa-la!
Vinga!
Doncs sí, vaig ser dur.
Però em penso
que ho vaig fer bé.
Si has de fer la jugada, fes-la!
Doncs ajuda'l!
T'han fet ecografies?
- Sí. - Bé. Dona puntades de peu?
- Sí. - Sí? Més o menys que el marit?
- S'hi assembla. - Sí?
Creus que és nen o nena? Ja ho saps?
No sé què és.
Estava molt embarassada i esgotada.
Volia donar a llum.
Que el nadó sortís. Prou d'embaràs.
Passem al futbol. El jugador argentí Diego Simeone
i David Beckham tornaran a enfrontar-se demà al vespre
quan el United jugui contra l'Inter
als quarts de final de la Lliga de Campions a Old Trafford.
T'alegra jugar contra Beckham?
Només es parlava...
David!
...de Beckham contra Simeone.
Però sempre pensava que faltava poc per tenir el meu primer fill.
És el plat fort.
Apropin la cadira a la tele per veure la màxima competició europea.
Hauria d'haver sortit de comptes tres setmanes abans.
I pensava: "Per l'amor de Déu! Va, home. Què passa, aquí?"
Surten al camp amb grans expectatives.
Beckham és el jugador més jove del camp i un dels més hàbils.
Però durant els darrers sis mesos,
segur que ha notat que li ha esguerrat la vida
l'argentí Diego Simeone.
Al vestidor, es va parlar del tema: "Merda, ha tornat el malparit?"
Sí, se'n va parlar una mica.
"A veure com t'enfrontes a aquest paio, com reacciones."
Ara toca que David Beckham i Diego Simeone es donin la mà.
No els cal ser sincers.
Podem oblidar la meitat dels titulars de demà i començar el partit.
A l'equip no vam dir: "Ens n'encarreguem."
Però hi havia un codi secret:
"Si tenim l'oportunitat, el destrossem per tu."
Simeone l'arrabassa a Cole.
No és falta de Keane a Simeone. Beckham intenta marcar.
David Beckham té un gol pendent.
Xutarà Beckham.
Recordo que era al telèfon amb la Victoria.
Tir lliure de Beckham.
Estava distret.
Se les estaven tenint. La Victoria deia:
"Si et perds el part, si no hi ets..."
I li vaig dir:
"Apaga el coi de mòbil o arribaràs fregit al partit aquesta nit."
Gary Neville.
David Beckham.
Recordo dir: "Has d'estar alerta. Aquest partit és massa important."
Ara a Simeone. Ha xutat!
No estava jugant gens.
I llavors, de cop i volta...
Un David Beckham! Com David Beckham no n'hi ha cap!
...el públic va començar a cantar el seu nom.
Un David Beckham! Com David Beckham no n'hi ha cap!
Va ser un canvi decisiu pel David.
Com David Beckham no n'hi ha cap!
Va adonar-se que la gent de Manchester el cuidaria.
Un David Beckham! Com David Beckham no n'hi ha cap!
És el que fan les famílies. I ho va fer el United.
Beckham la passa.
David Beckham.
Passada horitzontal a Cole!
La cridòria t'ensordia.
Simeone.
He notat una mica més d'intensitat en l'ofensiva de Beckham?
A Beckham.
Va cap a Dwight Yorke. Un a zero!
Gràcies a la passada de David Beckham, el MU lidera aquests quarts de final.
Neville a Beckham.
Va cap a Yorke. Dos a zero!
Baggio té un tir lliure. Beckham la desvia amb el cap.
S'ha notat l'antagonisme.
Dubto que el nen es digui "Diego".
Manchester United, dos. Inter, zero.
Li tiraves dards o alguna merda així?
No, la vaig emmarcar.
EMPENY, PIJA BECKS ACOMPANYA LA VICTORIA EN EL PART
HOSPITAL PORTLAND
Em van dir que necessitava una cesària.
Recordo els titulars de "massa Pija per empènyer".
No ho era!
Em van dir que era arriscat induir-me el part.
És d'allò més meravellós.
El meu primer fill.
Algú se'ns va acostar i va dir:
"David, hauries de sortir a anunciar el naixement.
El nom, el pes, que la Victoria està bé."
M'havien posat una epidural i recordo que se'm va acostar
quan estava estirada a l'hospital, insensible de cintura cap avall.
Li vaig dir: "M'arregles el cabell?"
Cosa que dubto que li fes gaire gràcia.
David, com està el nadó?
Com es troba la Victoria?
El cabell s'arregla sempre.
S'arregla sempre.
Mira, sisplau. Gràcies.
Brooklyn. Un nen.
Saluda'ns, David!
David, com es diu el nadó?
Brooklyn Joseph.
- Brooklyn Joseph? - Sí.
- David, mira aquí! - David!
Quan va sortir, de cop i volta vaig pensar:
"Com el protegiré? Què faré per protegir-lo?"
Aquella nit, el Brooklyn va dormir al costat de la Victoria.
La Victoria va dir: "Vine al llit, tots ben junts."
I li vaig dir: "Ni de broma. Dormiré amb el cap contra la porta."
Mira, David!
No deixava d'angoixar-me que algú el raptés.
David, mira cap aquí!
David!
Ha de ser un moment de felicitat. I ho va ser, sens dubte.
Però estava amoïnat.
No volia que arribés a la vida
quan jo estava passant el que estava passant.
- Va enfosquir els vidres. - Sí.
Va començar a passar.
Aquí surt el David amb el Brooklyn.
El tapa amb una manta.
Us feia sentir culpables fer-li fotos amb els fills?
A veure...
Sí. Això ara no es fa.
El tema és...
- Han canviat els temps. Ara no es fa. - Sí.
La gent pagava una picossada per fotos del nostre fill.
Així que feien mans i mànigues per aconseguir la foto.
No volíem que el fotografiessin fins que tingués edat de decidir.
És el nostre nadó, una cosa privada, i volem que segueixi sent-ho.
- Aquí es veu el nadó. - Sí.
Però vam començar a rebre amenaces de segrest i allò sí que feia por.
Vam rebre amenaces de segrest
des que vam tenir el Brooklyn.
No és possible ni explicar
com ens sentíem perquè no ens podíem amagar.
Això és al zoològic de Chester.
Sembla un Wacky Warehouse.
- Sí, era un parc de jocs. - Un Wacky Warehouse.
- Hosti, el seguíeu a tot arreu. - En soc conscient.
Torno a recordar totes aquestes coses.
Ara ho entenc.
M'estressava fer les entrevistes amb vosaltres
perquè he apartat molts records, i em penso que el David també.
Però se'm refresca la memòria.
Imagineu tenir un nadó i rebre amenaces de mort.
El David havia de jugar sabent què passava.
Beckham la torna a perdre. No és propi d'ell.
Beckham no sembla estar en harmonia.
Potser s'ha quedat despert amb el nadó.
I jo em quedava sola en un pis amb un nadó.
Per això duia el Brooklyn als partits.
I els insults eren...
Costa d'explicar.
Van començar a fer cançons sobre la Victoria.
N'hi havia una que em mataria si la canto.
Tots els aficionats al futbol la cantaven.
"L'Spice Pija es fa encular."
Ja em perdonareu. No fa gaire fi. Però 75.000 persones ho cantaven.
És desagradable i ofensiu.
Recordo que seia i la senyora del costat va girar-se sense saber què dir.
Em va oferir un caramel.
Un caramel? ¿Què li dius a algú que tens al costat
quan 75.000 persones diuen que t'has fet encular?
No sabíem què fer.
Semblava que ens ofegàvem.
El David podia aguantar de tot a escala personal.
Però tan aviat com et toquen la família, els fills, la dona,
reacciones.
Què vas fer?
Per molt horrible que fos veure la Victoria allà a la llotja,
en realitat...
això era el que m'esperonava.
Allà va Beckham.
L'ha ficat! S'ho ha manegat! Beckham posa fi a la sequera de gols.
Encara escridassen David Beckham a tot arreu.
Quan els fans volien empipar-me cantant cançons sobre la meva família,
acabava marcant un gol.
I així és! Beckham!
Fa gairebé cinc mesos que no marca i ara en porta dos en dos partits.
BECKHAM SALVA EL UNITED UN MOMENT MÀGIC
M'agradaria parlar d'alguns càntics, però la majoria són obscens.
Les crítiques que rebia eren una pèrdua de temps. Enorme.
Beckham. Quina jugada tan maca.
Fa una passada creuada molt perillosa. I entra!
Un altre gol increïble de Beckham.
TORNA A BRILLAR
ARSENAL 69 PUNTS UNITED 68 PUNTS
Com més cas li feien, millor jugava el David.
Beckham.
Està inspirat.
Beckham es nega a cedir-la.
Del Manchester United. Aquí va Beckham! Meravellós!
Sir Alex ens preparava per aquests moments.
UNITED 71 PUNTS
Ve Sheringham.
Beckham! Golàs!
Doncs serà complicat
fer una avançada al Manchester United.
LA RESURRECCIÓ DE DAVID BECKHAM
Va ficar la pota. Va rebre moltes crítiques.
Què pots fer després?
Tot o res?
Beckham xuta un córner.
Va a Keane!
El Manchester United torna a albirar la final d'una Lliga de Campions!
Vam anar de viatge i ens van posar en el mateix hotel que la premsa.
Hi havia un periodista de The Sun.
Vam carregar el compte de l'últim sopar a la seva habitació.
Venjança.
El Manchester United està a punt d'assolir tota una fita esportiva.
Si guanyen, el United serà campió.
Una bogeria de temporada. No era...
Comença l'any i et proposes guanyar totes les copes.
És clar. Anàvem partit a partit i vam arribar a la setmana final.
Scholes.
Beckham.
Entra!
El Manchester United és el campió!
Es posa en marxa el primer pas per obtenir aquest impressionant triplet.
1 ACONSEGUIT EN QUEDEN 2
Els fans del Manchester United i el Newcastle s'apropen a Wembley
per veure la final de la FA Cup.
És el següent pas del MU per intentar guanyar el triplet històric.
És la final número 118 des que la copa va començar l'any 1872.
Podria ser una de les més crucials que s'hagin jugat.
Guanyar la lliga...
Sí, és genial. Però guanyar la FA Cup són figues d'un altre paner.
Sheringham. A Scholes!
El MU podria deixar empremta als llibres d'història.
Ja ha guanyat la FA Cup i la Premier League.
Si guanyen a Barcelona, aconseguiran un triplet únic.
El triplet
no era assolible. Com s'ho pot fer un equip?
No era real.
Aquest és el vestit que vam dur a la final de la Lliga de Campions.
Aquest era el vestit. Tenia un escut aquí,
però l'hem tret perquè me'l pugui posar
a bodes i coses així.
Tot sigui dit, segur que ara ni m'entra. Segur que m'he engreixat des de llavors.
El MU es prepara per volar a Barcelona per aconseguir la Lliga de Campions.
Vam anar de bòlit aquella setmana. Fotos, roba, que si naps que si cols.
Hi havia vestits blaus i grisos.
"Emprova't els pantalons. Ara, la jaqueta."
I el cap també té el seu?
Que aquest matí se'm queixava d'uns mitjons blancs.
Tot era ple de jaquetes i pantalons. Em sortien els vestits per les orelles.
- Cap allà? - Sí.
L'Aeroport de Manchester s'ha tenyit de vermell
quan els fans del United han volat a Barcelona plens de ganes de guanyar.
En començar la temporada, les apostes eren de 80 a 1
en contra del MU guanyant el triplet. L'equip ha viatjat amb estil.
Una victòria els posaria als llibres de rècords.
Vam viatjar a Barcelona en un Concorde.
Va ser una experiència.
Quin horror. No em va agradar gens. Vaig haver de vomitar al lavabo.
Viatgem a més de 1.600 km per hora.
- Com ha anat el vol? - Fantàstic.
Milers d'aficionats del Manchester United han envaït Barcelona.
El Manchester United i el Bayern de Múnic persegueixen el triplet històric.
Demà al vespre,
un serà considerat el millor club d'Europa.
Què significaria per mi? Seria l'home més feliç del món.
Aquest era l'objectiu.
Aquest és el moment que el United fa 31 anys que espera.
Potser els fans són massa joves per recordar 1968.
- L'estàs mirant, David? - Sí.
- Ho reconeixes? - Sí.
Molt bé.
La final de la Lliga de Campions.
Va ser un dia clau pel pare.
Va veure el seu equip.
- Va ser un partit important per tu, oi? - I tant. Importantíssim.
Charlton l'ha dirigit!
Mires com jugava Sir Bobby i és increïble
aquella forma de moure la pilota i les coses que feia.
Era increïble, de debò.
Gairebé ha apagat el foc del Benfica.
Però ja n'ha tingut prou, el United? I ara!
Bobby Charlton posa el marcador a 4 a1.
El United ho ha ben aconseguit.
Són els campions suprems d'Europa. Per fi...
Però la victòria de 1968 va ser un regal enverinat.
El United no havia guanyat cap Lliga de Campions des de llavors.
La cosa empitjora amb el temps.
El llegat cada cop és més gros i ningú no pot comparar-s'hi.
Quina nit per David Beckham.
És una oportunitat única.
És una oportunitat de fer triplet
que cap equip anglès ha tingut o podria tornar a tenir.
La història els crida per donar-los un lloc.
Havent patit tant aquell any,
quan els equips s'estaven col·locant, vaig buscar la Victoria i els pares.
Els nostres pares no faltaven mai.
Recordo que vaig mirar i era un estadi enorme.
Gairebé 100.000 persones han vingut al Camp Nou aquest vespre.
Si no hagués pogut veure el pare, m'hauria faltat alguna cosa.
Em neguitejava.
El David també necessitava els pares a la llotja.
Quan ets un jugador de 23 anys, sembla ridícul,
però era una mena de suport moral.
"Són allà. Em miren."
Quan els vaig veure,
estava llest.
Escoltin l'ambient que es va formant a l'estadi.
Estan a punt de fer història.
Hi ha Bobby Charlton, que va aixecar la copa de la Lliga de Campions
El tir lliure de Beckham es queda en res.
Vam jugar fatal.
Desastrós. Érem pèssims.
Allà s'ha confós.
Vam sofrir a la primera mitja hora.
Vam suar sang.
Moment de tensió.
Xuta Basler. Desviada i entra!
S'estrena el Bayern de Múnic!
I el Manchester United s'ha complicat la vida.
El David,
aquella nit,
tenia alguna cosa a dins dient: "No permetré que això passi."
Beckham.
Era personal, li sortia de dins.
Perfecta a Cole. Bona rebuda.
Aquella tossuderia i determinació.
David Beckham.
Després de la targeta vermella, els insults...
Hi torna.
...el merder brutal,
ser una vergonya nacional, com se suposava que era...
Beckham comença a xutar fort.
S'havia emportat molta merda del país.
Però ho va deixar enrere
i va madurar.
Intenta fer de director d'orquestra, oi?
Al camp abans jo l'anava animant.
Sempre li estava parlant. Més per mi que per ell.
En aquell partit va esdevenir un líder.
Hi torna.
I vaig pensar:
"Merda. És ell qui m'inspira."
La llarga temporada arriba a una final emocionant.
El United estira per mirar d'igualar i s'escola el temps.
Que hi ha cap heroi de vermell esperant a destapar-se?
Ole Solskjaer substituirà Andy Cole durant els darrers deu minuts.
- Com et senties quan et va fer sortir? - "Per fi! Ja era hora."
SURT
Ens té preparat un gol?
No recordo gaire, però m'he vist sortint al camp.
Quan corro així significa que estic concentrat i llest.
Que serà de traca.
Beckham xuta el córner.
Cop de cap de Kuffour. Gary Neville arriba el primer a la pilota.
Sheringham en joc. Passada de Neville.
Cop de cap de Solskjaer! Primera jugada!
Podia haver estat una llegenda.
Sí.
Se'n sortiran?
No ens quedava temps.
Tres minuts afegits.
Jo estava cruixit. No em quedava esma.
Només volia caure a terra i dormir
perquè havia estat una temporada potent.
Estava rebentat del tot.
Li vaig dir al meu marit, que llavors era viu:
"Quin greu. Prepararé un cafè."
Res no s'acaba fins que acaba.
Això diuen.
Recordo aixecar el cap i pensar en aquells aficionats del United.
Perdrem la final un a zero i no podran ni saltar.
Recordo mirar-los i pensar: "Que decebedor."
I llavors va caure del cel.
David Beckham.
Ara Gary Neville.
Han desviat la passada. Effenberg. Surt a córner.
Pot marcar el United?
Sempre marquen.
Ens tocava córner.
En què pensaves?
"Fes-ho com de petit."
Quan el pare em feia repetir un córner rere l'altre.
Me'l feia tirar a un punt exacte. Si no ho aconseguia, em matava.
Sempre em deia: "Els moments com els córners al final d'un partit
són els que poden fer història."
És la seva ocasió?
Beckham.
Va cap a Schmeichel. La rep Dwight Yorke.
La té. Giggs xuta! Sheringham!
Després de 30 segons de temps afegit, el Manchester United empata!
Segueixen a la Lliga de Campions!
Havien marcat. I va dir: "Tenim una pròrroga.
Ens donen una pròrroga."
Vaig dir: "Doncs millor que hi vagi." I vaig tornar a sortir.
Amb aquest marcador, entrem en pròrroga,
si no és que Ole Solskjaer en pot fer aparèixer un altre.
Córner de Beckham.
Beckham.
A Sheringham. I Solskjaer ho aconsegueix!
Manchester United arriben a la terra promesa!
Com va anar després del gol?
Va ser un caos, una cridòria, amb tot de jugadors ofegant-me.
S'ha fet història. El Manchester United torna a ser la campiona d'Europa.
I ningú no guanyarà una Lliga de Campions amb més emoció que aquesta!
Aquell any va fer que el meu fill
esdevingués un home.
Va ser el partit de futbol més meravellós al que he anat mai. Va ser fantàstic.
Però el futbol no et va seduir, no?
No. Però a ell me l'estimo i m'agrada veure'l.
David!
- És ell? - Duu jaqueta de quadres.
Amb el guant blanc.
Compte amb el cap. Passarà de la bandera.
Nervis prepartit!
Mirin la foto de portada a The Mirror.
La Pija i el Becks aquest cap de setmana
celebren una boda de conte en un castell irlandès.
S'espera el sarau de l'any al món de l'espectacle.
Beckham i l'Spice Pija potser s'imaginaven un Luttrellstown romàntic
quan van reservar la boda,
però ara té un ambient de concert a l'aire lliure.
Què opines de Beckham?
Té sort.
Parlem una mica de la boda, perquè...
La boda dels collons.
El Gary s'ha fet pentinar.
Ai, mare.
Ai, mareta.
Estàs nerviós?
I ara.
Només he anat 50 vegades al lavabo.
El Gary està nerviós.
CASTELL DE LUTTRELLSTOWN
L'únic càmera que hi podrà entrar és de la revista OK!.
Ha pagat un milió de lliures per l'exclusiva.
És cert que els convidats puguin dur allò que vulguin si és negre?
Negra i blanc, sembla ser.
- Serà més aviat avorrit, no? - Sens dubte.
El casament
va ser un espectacle.
Intento recordar quan vaig decidir dur un vestit violeta.
No sé quan va passar.
Em penso que em vaig deixar dur per la Victoria.
Què ens passava pel cap?
Era divertit.
No ens amoïnava el què diran.
Quina meravella estar així i que no t'importi gens.
Només vols expressar-te.
Érem així i punt.
I trons. No sé d'on van sortir.
Tenim convidats distingits.
Senyores i senyors, el David deia que les Spice Girls
demanaven la presència del Bayern de Múnic.
Sorprès per la petició, ha demanat per què. Segons diu,
els agradaria conèixer homes
que dominen durant 90 minuts i les deixen acabar primer.
Havia estat una temporada emotiva i esgotadora.
No hauria pogut passar per allò
de no ser en un club com el United.
Però ella va ser el motiu principal que em va fer sobreviure a tot allò.
M'havia casat amb l'Spice Pija
i la meva vida havia canviat.
Sempre hi havia enrenou al voltant del David i la Victoria.
A Sir Alex mai no li va agradar.
Em considerava una distracció
i pensava que posava en perill la carrera del David.
Estar a la disposició de la senyora Beckham
no deu ser fàcil per Ferguson,
que fa molt que controla la vida del seu jugador.
Subtítols: Rocío Rincón Fernández