Volia un lloc
on ens poguéssim escapar.
Tan aviat com arribo al camp,
em poso roba campestre. No com ara.
Agafo un bastó i vaig passejant.
Sec aquí fora, faig un cafè.
Aquest racó m'agrada.
És des d'on millor es veu la casa.
Si la Victoria va nua, la veig a la finestra de dalt.
- Això és un camp de futbol? - Sí.
Com de sovint treus la pilota de futbol?
El Romeo ve molt sovint.
Volia enfrontar els seus amics i els meus. Va preguntar a qui convidaria i vaig dir:
"Potser faig venir el Gary." I va dir: "D'acord."
Segurament, podria fer venir el Roberto Carlos
i potser el Ronaldo s'hi apuntaria.
Potser el Figo, potser el Zidane.
I em va dir: "No és just.
Com se t'acut?"
Li vaig dir: "Perquè guanyaré. Guanyarem."
No ens guanyaran els amiguets.
El David té un camp petitó a Anglaterra.
Ha dit: "Un dia, vull que el Figo i el Ronaldo
juguin contra el meu fill i els seus amics." Podríem fer un partit.
Contra els seus fills?
Els destrossaria, als nanos.
EPISODI 3
JULIOL FRANÇA
La lluna de mel va ser curta.
Vam acabar a la casa del sud de França de l'Andrew Lloyd Webber.
No sé com hi vam anar a parar.
Ens hi havíem d'estar deu dies.
Però, passats cinc dies, l'entrenador em va trucar.
"Has de tornar a entrenar."
Trucar cinc dies després de la boda
és típic de Sir Alex Ferguson.
"Vine aquí, cabró pompós."
Sir Alex Ferguson tenia l'estrany costum
de fer-te tocar de peus a terra.
Et semblava que li costaria centrar-se?
Llavors no era un problema.
Però era un noi tossut.
Benvinguts a l'inici d'una nova temporada de futbol anglès.
El United és el guanyador del triplet.
I arriba Ferguson, que acaba de rebre el títol de Sir.
La seva tasca aquesta temporada és motivar els jugadors
perquè facin més heroïcitats.
Era tossut com molta gent ho és, de tossuda.
No ho dic per criticar.
És el caràcter d'aquesta gent.
Són decidits i tenen el desig
de no deixar-se canviar pels altres.
Beckham tot just torna de la lluna de mel.
La lluna de mel s'ha acabat.
Què va passar?
Vaig anar a un sarau a Londres amb la Victoria.
Vam tornar a casa de la Victoria
i el Brooklyn tenia molta febre.
Es va despertar sovint aquella nit.
Vaig trucar i vaig dir:
"Avui no aniré a entrenar perquè el Brooklyn està molt malalt."
Crec que ningú no em va creure.
Perquè a la foto sortia amb una copa de xampany.
Vaig anar a entrenar l'endemà.
I va sortir el cap a dir-me que entrés.
Com és natural, van discutir una mica al camp.
Els titulars del matí parlen de Sir Alex posant límits.
Que David sigui tan paternal divideix els pares de Manchester.
- Els fills són prioritaris. - Hauria d'haver ajudat l'equip.
Alex, que Déu et beneeixi!
El meu perruquer es deia Tyler. Li vaig dir que em tallaria els cabells.
"Segur? De debò que ho vols fer?"
Abans del partit, el David duia una gorra.
Sir Alex li va demanar que se la tragués.
"No."
Va dir: "David, treu-te la gorra." I jo vaig dir: "No."
Tossuderia.
Allà vaig dir: "Au."
David Beckham llueix un estil nou.
Les grenyes rosses han desaparegut. Cal acostumar-se a veure aquell cap rapat.
Vinga, va.
Vols una escalfada d'orelles. És buscar brega.
Sabia que empiparia Sir Alex.
Per què, llavors?
- Era el seu caràcter. - Mai no et va molestar?
I ara. Pensava: "Pobre de tu que no penquis el cap de setmana."
David Beckham.
Estava clar que la buscaria.
I sí! Nou estil, però els tirs lliures de sempre.
- Ha afectat la teva relació amb Sir Alex? - No. En absolut.
- Et fa por? - De vegades, sí.
Ara per ara, Alex no vol parlar. Tot i que no crec que s'hagi empipat,
hem demanat pel perruquer de Beckham.
No ho vaig fer per cridar l'atenció. No soc d'aquesta mena.
Quan el Beckham es va rapar, semblava que se m'havia mort un familiar.
El telèfon treia fum.
La gent feia veu de pànic. Encara no ho teníem documentat.
Ens hi passarem la vida, amb això.
La mare que em va parir.
Beckham. Es gira.
Quatre a zero.
Els nens deien: "Vull rapar-me com el Beckham."
Les escoles van haver d'avisar: "Res de rapar-se."
Ens hi volíem assemblar.
És una feina idònia per a Beckham.
Formidable!
El David va passar de ser un noi...
Beckham hi torna!
...a ser un home.
És normal que vulguis demostrar el que vals, oi?
Beckham marca un gol fantàstic!
¿Oi que tots els nens...
Comença la festa.
...es rebel·len contra els pares?
Marxa de l'escola i se'n va al nord. Com anirà la cosa?
Anirà a viure a Manchester. O bé acaba allà els estudis...
- No t'enyoraràs? - Potser una mica.
Però com que faré el que vull fer...
Quan va anar a Manchester, s'enyorava molt. Molt.
Va trucar perquè li feia mal el queixal, però només ens volia veure.
No li feia mal de debò.
Val a dir que em feia mal sovint.
M'enyorava bastant.
La mare deia: "Vols que hi anem?" I el pare:
"Ni parlar-ne."
Va, Alex, un somriure. No et moguis.
A banda del seu pare, Sir Alex li feia de figura paterna.
Així de fàcil.
Ha tingut un efecte increïble en la vida del David. De debò.
Un partit, l'entrenador em va asseure a la fila rere la banqueta.
El nen entrava al vestidor i seia al nostre costat.
El miràvem i pensàvem: "Ha de jugar bé
perquè té tretze o catorze anys i això no s'ha vist mai."
Amb Sir Alex, ningú no se'ns acostava.
Becks.
Encara menys un nen.
Li preníem una mica el pèl. "Ja tornes a ser aquí?"
Et vam portar al vestidor i el Brucie va dir:
"Ja procuraràs jugar bé.
Ja que tens tracte preferent, pobre de tu que no juguis bé."
Sir Alex Ferguson em va tractar d'una forma especial des que era petit.
Ja veus que et teníem ben clissat des que eres petit, jovenet.
Era com una família i, per això,
vam triomfar tant.
La parella més famosa, retratada i comentada del país.
Els Beckham, un aplaudiment!
Victoria, has escrit una autobiografia titulada Learning to Fly.
David, l'has llegit des d'un bon començament?
- No, encara el tinc a mitges. - A mitges...
Som al llit quan el llegeix i sovint em mira així.
Dic: "Ai, no. Què he dit, ara?"
Avui en parlava amb el David.
Gairebé no reconec com érem durant aquella època.
Què passa?
Has preparat una panotxa.
Ja. Ens ho mirarem i passarem vergonya.
Semblàvem dos personatges estranys.
Que em posaries un te, princesa?
O tu decideixes quan puc fer un te?
Jo trio quan pots fer un te.
- Recorda que porto els pantalons. - Sí. Perdona, princesa.
Tenia menys pèls a la llengua que ara.
Al llibre parles d'un tema delicat.
De Sir Alex Ferguson,
dius que en quatre anys que fa que el coneixes, només t'ha dit "hola".
Te n'han dit res?
Crec que havia de tractar una sèrie de temes, al llibre.
Però té una relació molt bona
amb Alex Ferguson. Sir Alex Ferguson.
Li has posat un sobrenom?
Fergie.
És l'últim partit a casa del Manchester United.
David Beckham.
Quin gol més meravellós!
És un gol fantàstic de David Beckham,
que fa durar l'ovació. És clar que sí!
Recordo que era bastant evident
que jo li queia torta.
El Manchester United torna a guanyar.
En aquell moment, no entenia la raó.
Em penso que la maquinària de publicitat de la Victoria
ha estat interferint amb la seva vida. Li dic: "No pot ser."
...perquè és increïble la vostra lleialtat al club.
La situació s'anava tensant.
Havia de petar per algun costat.
Em va trucar i em va dir:
"M'han escollit per jugar a l'Anglaterra." Vaig dir: "Que bé!"
I va dir: "I m'han nomenat capità." Vaig fer: "No!"
Liderar l'equip al Mundial et farà sentir més orgullós que mai?
Això espero. Toquem fusta.
Si soc sincer, no m'ho podia creure.
Capità de l'Anglaterra.
Sí.
Una gran tria.
Va ser molt polèmica.
I capità de l'Anglaterra.
Ja. Oi que és increïble?
Fa dos anys, era l'home més odiat dels aficionats anglesos.
Ara soc capità de l'Anglaterra.
Milers de futbolers arriben a Old Trafford pel partit contra el Grècia,
clau per classificar-se pel Mundial. Hi ha molta expectació.
Volen veure l'Anglaterra a la final de l'any vinent.
Encara s'ha de jugar, però s'espera que guanyin.
Els fans anglesos encara m'odiaven,
així que sempre que jugava un partit,
m'insultaven i escridassaven.
Però era l'ocasió perfecta.
El partit més important que havia jugat amb l'Anglaterra en molt de temps.
I va resultar que es jugava
a Old Trafford.
El sol il·lumina el camp d'Old Trafford. Aquesta tarda, l'Anglaterra va de blanc.
El meu equip preferit per jugar.
Esperem que un o dos juguin com els àngels.
El número set és David Beckham, el capità.
Que jo fos capità i que arribéssim al Mundial...
Potser ens espera una mica de neguit. Ni idea.
...era massa perfecte.
Havia de fallar alguna cosa.
Charisteas busca el gol! I el Grècia marca!
L'equip d'Sven-Göran Eriksson va perdent per un gol.
Quin cop per l'Anglaterra!
Quin greu.
I Gary Neville busca la pilota. La té. La torna a Beckham.
Ara per ara, l'Anglaterra va per mal camí.
Ser capità li importava molt.
Però, quan duus el braçal, no et pots amagar enlloc.
Estàs exposat.
Mitja part a Old Trafford. Estan xiulant.
Xiulen l'equip de David Beckham.
Va ser brutal.
Se n'esperava més, d'ell.
L'Anglaterra necessitava empatar per entrar al Mundial.
Si no ho feien, seria desastrós i vergonyós.
Com havien acabat en aquesta situació?
El braçal va encoratjar el David.
Nikolaidis pel Grècia. Beckham arriba per arrabassar-li la pilota
i quedar-se-la. El capità dona exemple. Però a qui la passa? Ningú s'ha apropat.
"M'he de fer valer, collons."
Callar boques.
Beckham malda, però la recupera.
L'equip no trobava la manera,
però hi havia un jugador implacable que mirava d'aconseguir-ho.
Beckham. S'està guanyant el pa.
Tot i les animalades que em van dir durant anys,
ho vaig oblidar tot.
Els darrers quatre anys havien estat tan durs
que em van passar factura d'una manera que segurament...
ni jo n'era conscient.
Mirin com Beckham la vol recuperar.
Avui val per dos.
Volia fer una cosa per esmenar allò que havia fet l'any 98.
Beckham, de l'Anglaterra.
No està tot perdut, oi? Beckham.
Encara no. Encara el tenim. On hi ha Beckham, hi ha esperança.
És un tir lliure al que serà el penúltim minut del partit.
Abans volia satisfer tothom.
Mai no hem necessitat una jugada especial de Beckham com ara.
Beckham. Sí!
Ho ha aconseguit!
Recordo dir al Becks: "Hosti, sort que ets a l'equip."
Un dels millors jocs de tots els temps. Un tal Beckham.
Com té el cabell?
Aquest serà el seu moment de glòria.
Quina transformació tan sorprenent. És un heroi nacional.
Esperava arribar a l'entrenament
i que l'entrenador digués: "Increïble!"
Però, literalment,
ni va esmentar el partit.
Ni va... Em vaig quedar fent: "Cap?"
Aquest vespre, els parlarem de com David Beckham
va esdevenir un fenomen mundial.
Quan xutaves la pilota al parc, imaginaves que algun dia també series model?
No. De petit, només volia jugar al futbol.
- I ara també? - Sí.
Sí, encara.
Si has viscut amb Sir Alex Ferguson,
prioritzes l'equip.
Feu molt de soroll, que tenim aquí la Victoria i el David Beckham!
El teu petitet ha començat a fer frases?
Sí, ja va dient cosetes.
I el Brooklyn?
Pots ser un individu i tenir una marca personal,
però aquí ets normal.
Ets l'esportista més ben pagat del Regne Unit, oi?
Fora del camp.
El David és...
Li dic Goldenballs, "pilotes d'or", perquè...
No pensis que per tenir més diners, fama o titulars
ets el gran... Les coses no van així.
David Beckham es tapa la pelussera.
Comencem per la tallada de cabells?
Si vols, endavant.
Explica què t'ha dut a fer-ho.
No és per cap motiu concret. M'agrada i prou.
Hi ha poques coses més importants que aquest tir lliure.
David Beckham liderarà els anglesos
contra l'Argentina.
N'està a l'altura!
Carlos, si vols tornar a començar...
No, miraré de parlar amb tanta naturalitat...
- Tan natural com pugui. - Exacte.
Si vols dir paraulotes en portuguès, endavant.
En arribar a Manchester...
Tothom va bé?
...no sabia si l'Alex Ferguson m'havia convidat
per ser entrenador o per poder parlar en tres llengües.
El club tenia espanyols, francesos, italians,
portuguesos i anglesos. Era un embolic.
Però deixeu-me pensar que em va convidar
per la meva habilitat com a entrenador.
Carlos Queiroz, de qui no sabia res,
a qui no coneixia i que no sabia d'on sortia,
va arribar.
El Carlos era fort i sever, com un mestre de primària.
Es referia a la gent pel cognom. "Ferdinand, porti la pilota."
"Com?"
Pel seu tarannà, feia sortir la gent de polleguera.
Estàvem acostumats a una manera de fer diferent.
No vam congeniar.
M'encantava el Carlos.
Carlos Queiroz l'aconsella.
Aquella temporada...
S'ha deslliurat de Beckham.
...vam començar a notar, després d'observar i analitzar,
que el rendiment del David
estava en procés de decaure.
Samuel guanya la batalla amb Beckham.
Aquella situació em trasbalsava.
"Què passa, aquí?"
Tot d'una, va sortir la notícia.
El famós anunci dels gladiadors.
Per actuar en aquell anunci, uns jugadors van desenvolupar el tren superior.
Si un jugador guanya tres, quatre o cinc quilos de massa al tren superior,
sense la coordinació adient...
pot afectar el rendiment quan juga al futbol.
Clarament, el David no estava com sempre.
Vet aquí el problema.
Jo mai de la vida
m'hauria posat en una situació
que canviés com jugava.
L'any 2003, els nois com el David no només jugaven al futbol.
Eren empreses.
M'encanten els cotxes.
Hi ha una lluita entre allò que passa dins del camp i allò que passa fora.
En aquella època, els negocis van entrar al camp.
Al final, la cosa va esclatar.
Trobo que el punt culminant va ser l'incident al vestidor.
Parlem d'allò de la bota.
Ho poses en context?
Hi vas ser?
És clar.
La bota era meva.
Ja hi som, oi?
El lloc on els somnis es fan realitat, segons es diu.
Si ho recordo bé, havíem perdut contra l'Arsenal.
Sir Alex Ferguson sembla seriós. És normal.
Vam entrar al vestidor i el cap estava colèric. L'hi veia a la cara.
Quan feia aquella cara, no volies ser a prop seu.
- Posa aquella cara. - No. Aquella cara no la pot fer ningú.
Creu-me.
Quan perds, et treus les botes,
les apartes i seus esperant l'esbroncada del cap.
Deixaven l'equipació a terra.
Aquest passerell arribava i ho havia de recollir.
Sir Alex feia l'anàlisi del partit.
"Heu fet això malament. Heu fet això altre malament, collons."
I comença a dir el nom del porc al David.
"David, això del gol. No has seguit el company."
L'hi vaig rebatre: "No."
Diu: "Miri el vídeo." Sir Alex fa: "No vull cap coi de vídeo.
Tinc ulls i ho recordo."
Vaig deixar anar un renec.
I va canviar d'expressió.
Vaig pensar: "Merda. No ho hauria d'haver dit."
Tots ho hem fet un cop.
Qui ha jugat molt de temps amb Sir Alex ha dit un renec gros un cop.
No ho tornaves a fer mai més.
Em sembla que vaig deixar anar la paraulota massa cops
i llavors ell...
...ve corrents des d'aquí, enutjadíssim,
dona una puntada de peu a la pila de roba i una bota surt...
Vaig veure la meva bota volar.
Vaig xutar la bota i li va tocar el cap. Va ser de carambola.
Va picar el David sobre l'ull. Ni per atzar ho hauria pogut repetir.
Llavors vaig fer així. Després, vaig fer així.
I després, així.
- I et van haver d'aguantar? - Sí.
- El volies atacar? - Sí.
El cap estava totalment destrossat perquè no és d'aquesta mena.
Era un trau. No valia la pena cosir ni un punt.
No quedava maco.
Hi va haver una foto amb els punts...
Sí.
No parlaré d'això.
D'acord.
Només dic que es va orquestrar. Ja he dit que no valia la pena cosir-lo.
Els detalls són confusos. L'entrenador del United admet
que va colpejar la bota i va ferir Beckham sense voler.
Sobre el partit de dissabte.
Abans de tot, vull recalcar,
com durant els més de 29 anys que fa que entreno,
allò que passa al vestidor és sagrat.
L'incident suscita la pregunta de qui ha informat els diaris?
Se'm va acostar un jugador aquella setmana
i va dir: "El cap li ha dit al doctor que estaves empitjorant la ferida."
I no, no ho estava fent.
Per molt que es digui,
el David no tenia dos punts al cap. No en tenia cap.
Ha estat una rascada.
Deixem el tema. No cal parlar-ne més.
MU VS. REIAL MADRID
Els quarts de final de la Lliga de Campions
enfronten dos gegants del futbol europeu, el MU i el Reial Madrid.
Ens espera un vespre fascinant.
Posin atenció, perquè demà només es parlarà d'això a tot arreu.
Comença la funció.
El Reial Madrid sempre ha estat un club
on qualsevol nen somiava de jugar.
Era ben bé una fantasia.
Un Sir Alex Ferguson optimista ha insistit a deixar clar
que els del Reial i els seus jugadors són del mateix planeta.
Veure'ls sortir del vestidor em va captivar perquè en soc fan.
L'alineació és...
Em moria de ganes de sortir al camp.
Què va passar?
Miris on miris, hi ha un possible titular.
Abans del partit, l'entrenador va cridar: "David, podem parlar?"
Van parlar una mica i el David va marxar. Va fer així. Sabia que en passava alguna.
Passem als onze del United. Quina sorpresa. Beckham no juga.
Recordes com et senties?
Enfurismat.
És tota una sorpresa, costa de creure.
El David treia fum.
- Sí. - Enrabiat.
Perquè no l'havien apartat mai.
Ole Gunnar Solskjaer substitueix David Beckham.
Em semblava que podia jugar en aquella posició.
Era més ràpid que el David.
Som al Teatre dels Somnis.
No crec que ningú s'adormi durant aquest partit.
Per desgràcia,
ens va destrossar un senyor anomenat Ronaldo.
Passada a Ronaldo, que ha avançat Ferdinand.
Ronaldo xuta!
Quin mal!
Ronaldo esberla les esperances del United.
Són vistosos. Costa ser la casa més famosa del futbol mundial
i conservar la humilitat. Saben que són estrelles.
Voleu que parli de Pérez?
Sí, ens aniria genial.
Molt bé. Florentino Pérez és una mala peça.
Florentino Pérez dirigia, a la vegada, una multinacional enorme
i el Reial Madrid, el club de futbol més gran del món.
La constructora era la seva prosa vital. El Reial Madrid n'era la poesia.
Aniré a saludar.
Amb la constructora,
actuava d'una forma molt controlada.
Al Reial Madrid, es permetia deixar-se anar.
Com si fos un nen descarat.
És tan atrevit que és un pocavergonya.
És un carnet del Reial Madrid.
Pensava d'una forma molt simplista.
"Guanyarem comprant els millor jugadors."
Al mateix temps, això ajuda a fer diners.
Hola. Florentino Pérez.
Parlarà amb mi. Ho farem en castellà.
Sí, prefereixo el castellà perquè el meu anglès és molt dolent.
També està molt interessat en obres d'art.
Perfecte. Mot bé. Comencem.
Quines eren les obres d'art més belles al futbol d'aquella època?
Luís Figo. L'elegància personificada.
El pengem a la paret.
Qui més? Zidane.
El Baríxnikov del futbol.
Zidane, a la paret.
I ara, qui?
Ronaldo, el brasiler.
El màxim golejador de l'època.
La següent obra era Roberto Carlos, un brasiler. Fantàstic.
Es podria dir que eren els millors jugadors del món?
No es podria dir
que ho fossin. Ho eren. No hi ha discussió.
Qui quedava? El David de Miquel Àngel.
M'havia fixat en el seu recorregut.
No s'ha de menysprear l'orgull de Beckham i com li haurà dolgut l'alineació d'avui.
Semblava que a dins bullia d'ambició.
Xuta Beckham.
És dels millors gols que li he vist marcar.
Ha estat fenomenal.
L'any 2003, al futbol, el Reial Madrid i David Beckham
eren les dues grans marques.
Per tant, tenia sentit comercial i financer
fusionar aquestes dues marques, enormes a escala mundial.
El Reial Madrid ha trencat el cor del United.
Un partit hipnòtic, memorable
i ple de titulars.
El Zidane se'm va apropar.
El Zizou no parla gaire anglès
i tampoc és que parli gaire. Mai.
Se'm va apropar, em va donar la mà i va dir:
"Vens al Madrid?"
Em vaig quedar: "El Zizou m'acaba de dir això?"
Em va encantar.
És immillorable.
Però no m'interessava.
El United era el meu equip.
Era l'únic club on volia jugar.
Tot i que el Madrid m'encantava.
Ara comencen les preguntes grosses.
Què farà Sir Alex Ferguson?
- Molt bé. - Endavant.
Conec el teu club. Mai no pares i sempre mires endavant.
Aquest estiu penses que has de millorar la banda?
No faré res de dràstic.
No marxarà ningú, els jugadors romandran i només he d'ajustar alguna coseta.
Gràcies, Sir Alex.
Alex Ferguson
va trucar a la porta,
va entrar, va seure davant meu i va dir: "Fet.
El David ens deixa."
Va anar així. Molt fred. "Ja està."
I llavors va canviar de tema.
Dispensi?
Va, vinguin a comprar un Standard!
El United accepta l'oferta pel Becks!
Com podia ser?
- Has sentit allò del Beckham? - Sí.
Increïble. Estic fet pols.
És la pitjor estratègia
que hagi vist mai a un entrenador.
Vaig trucar al club.
Vaig demanar: "Puc parlar amb el cap?"
I em van dir: "No. No vol parlar amb tu."
Vaig dir: "Sisplau, passeu-me al cap.
Necessito saber que n'està convençut, de tot això."
- Hauria suplicat no marxar. - Per què no ho vas fer?
Perquè no vaig poder parlar amb el cap.
En tot cas, la relació estava en punt mort.
No hi havia cap raó per dir al David: "Et venc."
Demanaria: "Per què?"
No crec que l'hagués convençut. No ho sé.
No ho sé.
S'havia pres una decisió millor.
Va marxar i... No calia que marxés.
Es podia quedar, si ho volia, però sabia que era el moment.
Volia marxar del United? És clar que no.
Mai.
Era casa meva.
La meva relació amb el cap sempre va ser especial.
Sí, vam tenir alts i baixos, però encara me l'estimava.
No et passaràs tota la vida enamorat d'un jugador. Mai.
Mai no és així perquè...
Esculls un jugador per com funciona al camp.
No per la relació que tingueu fora del camp.
No ho he dit mai, però m'alegra no haver parlat amb ell
perquè m'hauria trencat el cor.
Però allà es va acabar.
Es va acabar.
Allà s'acabava tot al United.
Es va acabar.
Sí, es va quedar literalment desconsolat.
Una cosa més... Sí.
Des que tenia quinze anys, només havia conegut el United.
Saps? I, de cop i volta, va ser...
Segurament no ho ha superat del tot.
Segurament no.
Érem germans.
Era una família.
I mai no marxes.
Ell i jo érem a la banda dreta.
Pensàvem que sempre jugaríem al United.
Havia de prendre una decisió.
Vaig dir: "Si vols que marxi,
i jo no vull marxar, però tu ho vols,
marxaré al club on vull estar.
Si em fan sortir del United, vull anar aquí."
Perfecte.
Recordo que era a la cuina.
Sona el telèfon. El Florentino s'hi posa.
Va dir: "T'agradaria jugar al Reial Madrid?"
"Sí."
"Cap problema. Fet."
Ja. I vas dir a la Victoria que marxaves a Madrid en aquell moment.
Què va dir?
"Com que marxes a Espanya?" "Marxem." "Quan?"
"En dotze hores."
"Què vols dir? No tenim un lloc on viure.
No tenim escoles per als nens.
Què vols dir?"
Però, al final, ens vam traslladar a Espanya.
Així.
JULIOL
ESTADI SANTIAGO BERNABÉU REIAL MADRID
Recordo ser amb el president i des de la seva oficina
es veien unes torres. Va dir: "Són els galàctics.
Tens el Figo, el Ronaldo, el Zidane.
I aquella és la teva." Vaig fer així. "Molt bé." Allò em va agradar.
La gent ja tenia una idea preconcebuda sobre mi.
Que estic casat amb una Spice Girl. Que el circ m'envolta.
Per això volia arribar i passar desapercebut, jo i prou.
El dia que David Beckham va fitxar pel Reial Madrid
és un dia incomparable
amb el de qualsevol altre fixatge mundial
de la història.
Va arribar a la ciutat com si fos el president dels Estats Units.
Va ser una bogeria, oi?
Sí.
Era el gran espectacle.
Tota la gent de renom a Espanya volia que la convidessin.
Els polítics,
els jutges, tots els grans empresaris.
Tots anaven acompanyats de les seves donetes.
Haurien viscut un infern matrimonial si no les haguessin dut a l'esdeveniment.
Gracias, senyores i senyors.
Sempre m'he estimat el futbol.
Per descomptat, m'estimo la família.
Però el futbol ho és tot.
Recordo mirar la Victoria.
No sé si estava gaire contenta amb el tema.
Però li vaig dir:
"Ens ho hem de plantejar com si fos per sempre."
Deixava a desitjar.
Benvingut a Madrid, David Beckham.
El vaig entrevistar
i va arribar descalç. No sé per quins set sous.
Miraràs de millorar el teu castellà? T'hi posaràs?
Sens dubte. Estic intentant aprendre.
He entrevistat molts famosos i molts són uns malparits.
Els nens, sobretot el Brooklyn, seran bilingües en un tres i no res.
De fet, ja diu hola i adiós.
Hi havia un contrast molt curiós
entre la importància i la fama de Beckham
i com l'incomodava parlar en públic.
Començo a viure una experiència fantàstica.
Aquí viurem molt bé, la meva família i jo.
Segur que la meva família gaudeix de viure aquí.
David!
Recordo que, abans del meu primer entrenament,
era allà abans que ningú.
Tenia el vestidor només per mi.
Vaig esperar allà assegut.
Fins i tot suava.
Estava molt nerviós.
I llavors
va entrar el Figo.
- Bona tarda. - Bona tarda, Luís. Aquí.
Em dona la mà. "Benvingut."
- Roberto. - El Roberto Carlos em va donar la mà.
- Com va? - Bé. I tu?
Va entrar el Ronaldo.
Mai no he estat tan nerviós.
Vas vomitar?
No vaig vomitar, però...
Vam veure la presentació. Un ros guapíssim arribava a l'equip.
REIAL MADRID
Un paio preciós.
Tothom volia fer-se aquella tallada de cabells.
Però, amb els meus cabells més arrissats,
era més complicat copiar-li els pentinats.
Recordo que vam jugar en equips petits.
El Ronaldo estava a punt de marcar
i vaig lliscar.
Mentre jo lliscava, va trepitjar la pilota i em va mirar passar així.
"Molt bé. Hauré d'arribar a aquest nivell."
És un lloc maco per fer l'entrevista.
És clar, tots en parlàvem.
"Com el veus?" "Sincerament, no t'ho sé dir."
"És molt impredictible. No sé si aquest noi ens encaixarà."
Tot allò que l'envolta,
la dona,
la premsa parlant d'ell.
Tot això porta mala maror al vestidor.
El tema principal era on jugaria. El Figo era a la dreta.
I el Figo era, de lluny, un dels millors volants drets del món.
Quan va saber-se que el David vindria,
tothom va començar a dir que jugaria a la meva posició i tota la pesca.
"Serà una batalla, una competició
entre el Luís i el David per la posició. Etcètera."
No em feia gens de por.
El Figo jugava a la meva posició.
No em volia dirigir al Figo per dir:
"Ara que hi soc, on jugaràs tu?" A veure, que era el Figo.
Em sembla que en aquella època no era allò que l'equip necessitava.
Per què el va fer venir Pérez?
No ho sé. Pregunta-ho al president.
Beckham viatjarà a l'Extrem Orient amb el Reial Madrid,
que farà diners amb el seu nou fixatge.
Es queden la meitat dels beneficis de fer gira amb Beckham.
És una de les gires de promoció més rendibles de la història.
Havia fet gires amb el United.
Això anava molt més enllà.
Vam arribar a un hotel i hi havien 10.000 persones a les quatre del matí.
Allò estava passant pel Beckham.
Ell portava aquella bogeria.
Pensàvem que arribava una banda de rock per jugar a futbol.
Ultrapassa el futbol.
Ja no eren només aficionats al futbol.
Hi havia dones aficionades.
Ens encanta el Beckham!
Al cartell del marcador van sortir 40 anuncis del Beckham
i un de meu.
Era el primer cop que sortíem al món.
Per un jugador.
MALÀISIA
Estàvem ben còmodes a les nostres cases d'Espanya.
I, de sobte, havíem de deixar la família durant 30 dies.
Així que per nosaltres era una tocada de...
Vam dir: "David, penquem el doble per culpa teva."
Ei! Tu, assegut! Seu!
El diari The Sun
va enviar periodistes pel món a veure si trobaven algú
que no conegués David Beckham.
Beckham!
Al final, van trobar algú. O van dir que l'havien trobat.
Qui era l'únic home del món que no el coneixia?
Un pastor del Txad.
En canvi, jo gairebé sempre era la dolenta.
Parlem d'Espanya, ara que hi vius. Ets feliç?
Sí. És genial. Al David li encanta. Fins i tot respon ¿Aló? al telèfon.
Vaig fer...
Un cop em van entrevistar per a la portada de la Vogue espanyola.
I a l'entrevista van dir que odio Espanya perquè "fa pudor d'all".
No ho vaig dir pas.
A veure, si vols ofendre els espanyols
dubta de la qualitat del menjar.
Va ser una ofensa greu.
Molts dels mitjans deien:
"Odia Espanya."
"Odia Madrid."
La qüestió no va ser mai Espanya. Calia tenir en compte la família.
Tenia dos fills, el Brooklyn i el Romeo.
No es tenia en compte aquesta part
quan em criticaven per no encaixar a Espanya des del principi.
Un nen ha d'anar a l'escola.
No em podia mudar fins que li trobés una escola al Brooklyn.
- T'has raspallat? - Què?
Vivia de dilluns a divendres a Londres
i després pujava en un avió per anar a Espanya.
Però tot allò que feia es conjecturava, es treia de context.
Però la qüestió no va ser mai Espanya.
Vull agrair aquest honor immens
i aquesta oportunitat de dirigir i entrenar el Reial Madrid.
Quan em va arribar la proposta del Reial Madrid,
va ser quelcom d'extraordinari, perquè ni tan sols em plantejava
que el Reial Madrid m'ho oferís.
És el club amb el millor palmarès de futbol del món.
Em vaig quedar de pedra.
En saber-ho, em vaig quedar de pedra.
Vaig començar l'etapa al Reial Madrid sabent
que jugava amb un entrenador que no m'havia volgut a l'equip anterior.
Beckham!
Aquell primer partit
la pressió era diferent.
Sentia malestar a la panxa.
Els fans van com bojos, saps?
Per ells, el Reial Madrid
és de les coses més importants a la vida. És com una religió.
El Madrid sempre ha de guanyar.
Existia una pressió per guanyar, al Madrid, que era una bogeria.
Sempre és el mateix. Als moments previs,
potser sí que estàs...
Et poses una mica nerviós, insegur.
Vols tenir confiança,
però tot t'afecta el cap.
Pensava: "Merda."
PRIMER FORA DE CASA DE LA TEMPORADA
"Jugo amb tot de jugadors boníssims."
Semblen un equip d'una lliga de fantasia.
Però tothom vol veure què és capaç de fer Beckham.
"Seré prou bo?"
En aquell moment dius: "Ara t'estaré jutjant.
Et tindré controlat. Miraré com ets i tot això, d'acord?"
Els diaris esportius han omplert vuit pàgines amb notícies d'un home.
David Beckham.
Quin lloc ocuparà en aquest equip?
En quina posició jugaves?
No sabia on jugaria.
Dos jugadors en una posició.
Tens un problema.
Com que Queiroz el va posar a jugar darrere meu, va...
Va haver de córrer més per mi.
Figo.
La rep Beckham.
Beckham va haver de jugar com mai no havia jugat
amb l'Anglaterra o el United, un pèl endarrerit.
Acostuma a ser un perill.
David Beckham.
A veure, sé que el documental tracta de David Beckham
i l'ha de fer quedar bé, però...
David Beckham.
...no n'era capaç.
La torna a Eto'o.
Sí!
Samuel Eto'o.
El Mallorca va guanyant i s'ho mereix.
Sens dubte.
Som-hi, Luís!
David Beckham ha estat irrellevant.
Un Reial Madrid alterat.
Toca un doble canvi.
Un és David Beckham.
Sortirà del camp.
Xoca, ara que comença la segona meitat.
Carlos Queiroz, l'entrenador, creu que cal fer quelcom al respecte ja.
Trigarà a acostumar-s'hi. Roma no es va fer en un dia.
I s'ha acabat.
El Mallorca triomfa.
David, pots signar un autògraf pel meu xicot?
Quan jugava al United,
fins i tot quan perdia un partit o no jugava bé,
cada nit tornava a casa amb la família.
En canvi, a Madrid no tornava a casa amb la família.
No estar amb la família va ser dur.
Aquesta cançó m'encanta. És la preferida del David.
- Sí? - Sí.
No es volia quedar a casa.
No volia ser només la dona d'un futbolista.
No.
Tornem a "rep will be diminished."
Això em va agradar d'ella des del primer dia.
Recordo que em vaig queixar per telèfon a la Victoria
perquè em sentia sol.
És cert que no t'hi trobes a casa, a Madrid?
El David patia,
així que vam formar un grup d'amics
i el vam envoltar per animar-lo.
Vam dir-li que nosaltres hi érem
per al que volgués.
Recordo que un dia
el David i el Roberto Carlos menjaven a la mateixa taula.
Vaig pensar: "¿Com pot ser que algú que no parla anglès
i algú altre que no parla portuguès ni castellà
passin dues hores rient junts?"
Era la mirada. Ens coneixíem molt bé.
Ell sabia exactament de què li parlava i jo sabia què em volia dir.
Es va començar a relaxar a partir d'allà.
És una cosa sagrada.
T'has de sentir volgut
i estimat
pels teus companys.
T'has de sentir part del vestidor.
Volia demostrar als fans del Madrid...
que era prou bo.
Però aquell estadi...
és dur.
És dur.
Surts i et quedes com dient:
"Mare meva."
Intimida molt.
Hi veus jugar grans jugadors i s'esfondren.
Està nerviós.
Beckham és el gran centre d'atenció. Se n'ha escrit i parlat molt, d'ell.
El van substituir al partit anterior. Va durar menys d'una hora.
Ha jugat catorze anys a la banda dreta.
Però els grans jugadors passen per moments a la vida
que els fan gaudir d'una nova dimensió al seu joc.
Però a Espanya no li concedeixen marge de temps.
Volen que rendeixi ja.
S'havia de calmar perquè la culpa no era només seva.
Si guanyem, guanyem tots.
I si perdem, perdem tots.
Veus l'home a la gespa al costat del papa?
Mira quins cabells tan llargs!
Que hi fos la meva família...
va ser un moment especial.
Em sentia segur.
El Mallorca s'hi torna.
- David Beckham corre molt. - Vol demostrar alguna cosa.
Aquí encara escalfàvem.
La té Luís Figo.
Zinedine Zidane.
I ara comencem a jugar.
Zidane.
Zidane la clava! David Beckham intenta rematar.
De cop i volta,
va començar a créixer més i més.
Ara Beckham.
Amb aquell peu dret màgic.
El Reial Madrid sembla cobejós.
David Beckham! Una passada superba.
Jo era fora
i gaudia veient la pilota volar...
Beckham.
...i aterrar.
Volar i aterrar.
Beckham la passa.
Beckham mira de facilitar el gol.
Sota la cara bonica... Un segon.
El Reial Madrid pren embranzida.
No ha deixat que surti. I... Beckham!
Sí!
Se'l veu alleugerit!
David Beckham ha marcat!
És l'home de moda! Hurra!
Bellíssim.
L'home del partit.
Figo ha participat en la superba jugada.
Ronaldo ha fet la passada.
S'ha acabat. I la gran notícia és que David Beckham ha fet gol
en el seu primer partit a casa.
Va ser boníssim.
- Anaves ben dirigit amb aquesta victòria... - Sí. Fins que...
Els Beckham han fet córrer que el matrimoni anava sobre rodes.
Però ara la relació rep una altra mena d'atenció pública.
Subtítols: Rocío Rincón Fernández