Am vrut un loc în care să evadăm.
Imediat ce ajung la țară,
de obicei, îmi iau hainele de tăvăleală, nu astea de acum.
Îmi iau un băț și mă plimb.
Stau afară și beau o cafea.
Îmi place locul ăsta.
E imaginea mea preferată cu casa.
De aici, o văd și pe Victoria când stă goală lângă fereastra de sus.
- Ce-i ăsta, un teren? - Da.
Cât de des mai atingi o minge de soccer? Scuze! De fotbal!
Romeo vine des aici.
Vrea un meci între prietenii mei și prietenii lui.
M-a întrebat pe cine aș invita. I-am zis:
„Poate că l-aș chema pe Gary.” I-a plăcut.
Apoi i-am zis: „Aș putea să-l chem și pe Roberto Carlos.
Poate că și Ronaldo ar veni.
Poate că ar veni Figo și Zidane.”
El a zis: „Nu e corect. De ce ai face asta?”
„Ca să câștig. Ca să câștigăm.”
Nu-i las pe prietenii lui să ne bată.
David are un teren mic în Anglia.
A zis: „Îi chem pe Figo și pe Ronaldo să joace cu fiul meu și cu prietenii lui.”
Am putea aranja un meci.
Contra copiilor lui?
Îi fac praf. Pe copii.
EPISODUL 3 ATINGERE DE AUR
IULIE 1999 SAINT-JEAN-FERRAT, FRANȚA
Luna de miere a fost scurtă.
Am stat în casa lui Andrew Lloyd Webber, în sudul Franței.
Habar n-am cum am ajuns acolo.
Trebuia să stăm zece zile.
Dar antrenorul m-a sunat după cinci zile: „Vreau să vii la antrenament.”
L-a sunat la cinci zile după nuntă.
Tipic pentru Sir Alex Ferguson:
„Treci aici, nu te mai da mare, afurisitule!”
Sir Alex Ferguson avea obiceiul bizar...
de a te aduce cu picioarele pe pământ.
Credeai că îi va fi greu să se concentreze?
În acel moment, nu era o problemă.
Dar el era încăpățânat.
Bun-venit la un nou sezon al fotbalului englez!
United, câștigătorii tripletei,
cu proaspătul cavaler Sir Alex Ferguson.
În acest sezon,
trebuie să-i împingă pe jucători către noi acțiuni eroice.
Era încăpățânat, așa cum sunt mulți oameni.
Nu e o critică. Face parte din felul lor de a fi.
Sunt hotărâți și simt în ei acest sentiment
că nu vor ca ceilalți să-i schimbe.
Iată-l pe Beckham, proaspăt întors din luna de miere.
Luna de miere s-a încheiat.
Ce s-a întâmplat?
Am fost cu Victoria la un eveniment în Londra.
Când ne-am întors acasă la ea, Brooklyn avea febră foarte mare.
S-a trezit întruna peste noapte.
Am sunat și le-am zis:
„Nu vin azi la antrenament. Brooklyn e foarte bolnav.”
Nu cred că m-a crezut cineva,
fiindcă fusesem fotografiat cu un pahar de șampanie.
M-am dus la antrenament în următoarea zi.
Șeful mi-a zis să mă duc înăuntru.
Evident, ne-am certat pe teren.
Ziarele de dimineață vorbeau de strictețea lui Sir Alex.
În Manchester, părerile sunt împărțite în legătură cu David-tatăl.
- Acasă! Copiii sunt pe primul loc. - Trebuia să meargă cu echipa.
Alex!
Aveam pe atunci un frizer, Tyler.
I-am zis că vreau să mă tund zero. A zis: „Ești sigur? Chiar vrei?”
Înainte de meci, David avea o șapcă.
Sir Alex i-a zis să și-o scoată.
„Nu.”
A zis: „David, dă-ți jos șapca.”
Am răspuns: „Nu.”
Încăpățânare!
Am zis: „Bine...”
David Beckham are un nou look!
Șuvițele blonde au dispărut.
O să dureze până ne obișnuim cu imaginea de skinhead.
Ce naiba! O cauți cu lumânarea! Cauți gâlceavă.
Știa că o să-l enerveze pe Sir Alex.
De ce să faci asta?
Asta era personalitatea lui.
- Nu te-a deranjat niciodată? - Nu.
Mi-am zis: „Măcar joacă fotbal!”
David Beckham! Șutează pe poartă, ca întotdeauna!
Da! Un look nou, dar aceleași lovituri libere!
- Ți-a afectat relația cu Sir Alex? - Nu. Deloc.
- Te temi de el? - Uneori.
Pentru moment, Alex spune că nu vrea să vorbească.
Nu l-a supărat nimeni, dar am întrebat de frizerul lui Beckham.
N-am făcut-o ca să atrag atenția. Nu sunt genul ăla de om.
Când David s-a ras în cap, vă spun sincer, am crezut că mi-a murit o rudă.
Telefonul îmi suna întruna. Ce voci panicate aveau oamenii!
Nu aveam poze.
O să dureze foarte mult.
Isuse!
Beckham, din întoarcere! Patru la zero!
Copiii voiau să fie ca el: „Mă rad în cap.”
La școli, erau anunțuri „Nu se acceptă tunsoare zero.”
Am vrut să fiu ca el.
Sigur, e treaba lui David Beckham.
Gol! Extraordinar!
David începe să se transforme dintr-un băiat...
A fost Beckham!
...într-un bărbat.
E normal să începi să-ți arăți mușchii, nu?
Un gol extraordinar de la Beckham!
Oare nu toți copiii...
Petrecerea a început.
...se răzvrătesc împotriva părinților lor?
Se lasă de școală și pleacă în nord. Ce se va întâmpla?
Se mută la Manchester. Termină școala acolo...
- O să-ți fie dor de casă? - Poate, puțin.
Dar voi face ce-mi doresc, așa că...
Îi era dor de casă la Manchester. Foarte tare.
M-a sunat și mi-a zis că-l doare un dinte, dar voia doar să ne vadă.
Nu-l durea niciun dinte.
Recunosc, m-au durut des dinții. Mi se făcea des dor de casă.
Mama zicea: „Mergem jos?” Tata răspundea: „Exclus!”
Hai, Alex, zâmbește-ne! Nu te mișca!
Sir Alex era cel mai apropiat de el, după tatăl lui.
E simplu.
A avut un efect incredibil asupra vieții lui David. Fără discuție.
La un meci, antrenorul m-a așezat, literalmente, în spatele băncii.
Puștiul era mereu în vestiar. Stătea lângă noi.
Îl priveam și ne gândeam: „Probabil că joacă bine,
are doar 13 sau 14 ani, n-am mai văzut așa ceva.”
Sir Alex nu lăsa pe nimeni lângă noi...
Becks!
...darămite pe un puști ca ăsta!
Îi făceam zile fripte: „Iar ai venit? Iar ești aici?”
Te-am dus la vestiar, iar Brucie a zis: „Fă bine și ajungi un fotbalist bun!
Cu ce antrenament faci aici, fă bine și ajungi mare!”
Sir Alex Ferguson, chiar și când eram mic, m-a tratat într-un mod special.
Asta arată că te-am urmărit de la o vârstă fragedă, tinere.
Eram o familie și de aceea...
am avut atâta succes.
E cuplul cel mai faimos, mai fotografiat și mai bârfit.
Aplauze pentru familia Beckham!
Victoria, ai scris o carte: Learning to fly. E autobiografia ta.
David, ce ne spui? Ai citit-o?
- Nu, sunt la jumătate. - Ești la jumătate...
Stăm în pat, el citește cartea și se uită la mine...
„Doamne, ce-oi fi scris acolo?”
Îi spuneam lui David azi-dimineață
că abia îi recunosc pe Victoria și pe David de atunci.
- Ce e? - Faci porumb pe băț!
Da. O să minunăm, uitându-ne la asta.
Par două personaje ciudate.
Îmi dai un ceai, prințesă?
Sau tu decizi când pot să beau un ceai?
Îți spun eu când poți să bei ceai!
- Eu port pantalonii, nu uita. - Bine. Scuze, prințesă!
Am fost mereu mult mai tranșantă decât sunt acum.
Revenind la subiectul sensibil din carte, Sir Alex Ferguson.
Zici că, de patru ani, de când vă știți, ți-a spus doar: „Bună!”
A primit mesajul?
Sunt anumite lucruri în carte, pe care a trebuit să le spun.
Dar, una peste alta, are o relație extraordinară
cu Alex Ferguson, Sir Alex Ferguson.
I-ai pus vreo poreclă?
Fergie.
E ultimul meci acasă pentru Manchester United.
David Beckham... Ce gol extraordinar!
Un gol fantastic, înscris de David Beckham!
Se bucură de aplauze! De ce n-ar face-o?
Îmi amintesc bine.
Era evident că nu mă avea la suflet.
Manchester United câștigă din nou.
În acel moment, nu înțelegeam de ce.
Cred că mașina de publicitate din spatele Victoriei...
îi afectează lui viața.
I-am zis: „Nu se poate așa ceva.”
Loialitatea ta față de club e incredibilă!
Tensiunea se acumula.
Coarda era foarte întinsă.
M-a sunat și mi-a zis:
„Am fost selecționat în echipa Angliei.” I-am zis: „E grozav!”
El zice: „Și sunt căpitan.” „Nu se poate!”
Va fi cea mai mare mândrie a ta să fii căpitan la Cupa Mondială?
Va fi, să ne ținem pumnii, cel mai mândru moment.
Nu-mi venea să cred, sincer îți spun.
Căpitanul echipei Angliei!
Da.
Mare oportunitate!
A fost o numire controversată.
- Căpitanul echipei Angliei! - Vă vine să credeți?
Acum doi ani, eram omul cel mai detestat de microbiștii englezi.
Acum sunt căpitanul naționalei.
CALIFICĂRI CUPA MONDIALĂ - OCTOMBRIE 2011
Mii de suporteri sosesc la Old Trafford
pentru meciul crucial între Anglia și Grecia.
Așteptările sunt mari.
Vor să vadă Anglia în turneul final anul viitor
Meciul nu e jucat, dar toți se așteaptă la o victorie.
Încă eram urât de suporterii englezi.
De câte ori jucam, în orice meci, eram insultat, se țipa la mine.
Aceasta era situația perfectă.
Cel mai important meci al meu la națională,
după mult timp de când eram selecționat.
Se întâmplă să se joace pe Old Trafford.
Soarele strălucește pe stadionul Old Trafford,
iar Anglia joacă în echipament complet alb azi.
Preferatul meu, la națională.
Sperăm să vedem o evoluție angelică.
Numărul șapte, căpitanul David Beckham!
Cu mine căpitan, să ajungem la Cupa Mondială!
Poate că vom vedea o deschidere dificilă.
Totul era prea perfect.
Ceva trebuia să meargă prost.
Charisteas, șut pe poartă! Grecia înscrie!
Echipa lui Sven-Goran Eriksson e condusă cu un gol.
Ce lovitură pentru Anglia!
Ce păcat!
Gary Neville vrea mingea.
O primește. Înapoi la Beckham.
Totul merge în direcția greșită pentru Anglia.
Era ceva să fie căpitan!
Dar când ai banderola pe braț, n-ai unde să te ascunzi.
Ești expus complet.
E pauză pe Old Trafford. Tribunele huiduie.
Huiduie echipa lui David Beckham.
A fost ucigător.
Așteptările erau foarte mari.
Anglia are nevoie de egal ca să se califice la Mondial.
Va fi un dezastru și o rușine dacă nu reușesc.
Cum au ajuns în situația asta?
Banderola l-a îmbărbătat pe David.
Nikolaidis pentru Grecia.
Beckham vine să-l deposedeze Căpitanul dă un exemplu.
Cui să paseze? Nu a venit nimeni în față.
Parcă zicea: „Am ceva de dovedit.” Ca să închidă gura lumii.
Beckham reușește să recâștige mingea.
Echipa nu găsește calea,
dar un jucător încearcă neîncetat să găsească una.
Aleargă Beckham. Își dă silința.
Oricât de oribile au fost unele lucruri
care s-au spus despre mine de-a lungul anilor, am uitat totul.
Ultimii patru ani fuseseră atât de grei,
încât cred că m-au afectat într-o măsură atât de mare, încât...
nu mai știam de mine.
Beckham încearcă să recâștige mingea.
Aleargă cât doi.
Voiam să fac ceva care să îndrepte ce făcusem în '98.
Beckham pentru Anglia.
Mai există speranță? Beckham.
Mai există. Tot Beckham. Cât timp există Beckham, există speranță.
Lovitură liberă în penultimul minut al meciului.
Am vrut să-i fac fericiți.
Dacă am avut vreodată nevoie de un șut „Beckham”, acum e acel moment.
Beckham! Da!
A reușit!
I-am spus lui Becks: „Mulțumesc că ești în echipă!”
O evoluție foarte bună. Tipul ăsta, Beckham.
Cum îi stă părul?
Va rămâne cel mai bun moment al lui.
Ce transformare! E un erou național!
Mă așteptam să intru pe terenul de antrenament,
iar antrenorul să zică: „Incredibil!”
Dar el nici măcar n-a menționat meciul.
Nici măcar... Eu îi ziceam: „Șefu?”
În această seară, vă spunem cum a reușit David Beckham
să devină un fenomen global.
Te-ai gândit, când băteai mingea în parc, că într-o zi, vei fi și model?
Nu. Când eram copil, nu voiam decât să joc fotbal.
- Asta vrei și acum? - Da.
Asta vreau.
Odată ce ai lucrat cu Sir Alex Ferguson, echipa e pe primul loc.
Aplauze pentru nimeni alții decât Victoria și David Beckham!
Băiețelul tău începe să spună propoziții întregi?
Spune mici fragmente, da.
Dar Brooklyn?
Poate că ești un individ deosebit, poate că ai propria marcă...
dar aici ești un om obișnuit.
Ești sportivul britanic cel mai bine plătit, nu?
În afara terenului.
David este...
Eu îi spun „Atingerea de aur”, fiindcă orice atinge...
Nu poți, fiindcă câștigi mult, ești vedetă și apari în ziare,
să te crezi mare și tare, nu ține.
David Beckham ține ascunsă cea mai recentă frizură.
- Vorbim întâi despre tunsoare? - Dacă vrei. Dă-i drumul!
Spune-ne de ce ai făcut asta.
N-am avut niciun motiv special. Așa sunt eu.
Următoarea lovitură e cea mai importantă.
David Beckham, pentru a aduce Anglia în fața Argentinei.
Reușește!
Carlos, dacă vrei să o iei de la început...
Nu, încerc să vorbesc cât mai natural...
- Să fiu natural. - Exact.
Dacă vrei să înjuri în portugheză, fă-o.
Când am venit la Manchester
nu eram sigur dacă Alex Ferguson mă invitase
fiindcă eram antrenor sau fiindcă vorbeam trei limbi.
Aveam spanioli, francezi, italieni, portughezi și englezi.
Era un dezastru.
Dați-mi voie să cred că m-a invitat pentru abilitățile mele de antrenor.
Despre Carlos Queiroz, nu știam nimic,
nu auzisem de el și nu știam cum a venit la noi,
dar a venit.
Carlos era ferm și sever. Parcă era un profesor.
Ne spunea pe numele de familie: „Ferdinand, adu mingea.”
Carlos putea să te înfurie numai prin felul în care se purta.
Avea un mod de lucru diferit de cel pe care-l știam.
Nu m-am înțeles cu el.
L-am iubit. L-am iubit pe Carlos.
Sfaturi de la Carlos Queiroz.
În acel sezon...
A scăpat de David Beckham.
...după observații și analize, am început să simțim
că prestația lui David era în declin.
Samuel câștigă lupta cu Beckham.
Eram foarte supărat din cauza asta.
„Ce se întâmplă?”
Dintr-o dată, a apărut o poveste.
Faimoasa reclamă cu gladiatori.
Se pare că, pentru a acea reclamă, câțiva jucători și-au dezvoltat torsul.
Dacă un jucător își adaugă trei, patru sau cinci kilograme în partea superioară,
fără o coordonare corectă...
acest lucru îi poate afecta prestația de fotbalist.
Era clar că nu e același David.
Asta e problema.
Nu m-am pus niciodată, ca profesionist,
într-o situație care să-mi schimbe stilul de joc.
În 2003, cei ca David nu jucau doar fotbal. Erau companii.
Ador mașinile!
E o luptă între activitatea de pe teren și cea din afara terenului.
În acea perioadă, lumea afacerilor a ajuns pe teren.
În cele din urmă, situația a explodat.
Cred că punctul culminant a fost incidentul cu pantoful.
Hai să vorbim despre pantof.
Poți să ne descrii scena?
Erai acolo?
Sigur că da! Era pantoful meu.
Ăsta e locul?
Acesta e locul unde se creează visuri.
Din câte îmi amintesc, pierduserăm cu Arsenal.
Sir Alex Ferguson e foarte serios. Nu e de mirare.
Am intrat în vestiar. Șeful fumega de furie. Parcă-l văd.
Când vezi fața șefului așa, nu-ți arde să fii lângă el.
- Arată-mi cum era! - Nu.
Nimeni nu poate imita acea față, crede-mă!
Când pierzi, îți scoți pantofii
îi arunci cât colo și aștepți să vorbească antrenorul.
Își aruncau echipamentul pe jos. Subsemnatul venea și îl culegea.
Dar Sir Alex vorbea despre meci.
„Tu ai greșit acolo. Tu ai greșit urât de tot.”
Și începe să-l toace mărunt pe David.
„David, legat de gol. N-ai urmărit atacantul.”
L-am contrazis: „Nu e așa.”
David zice: „Uită-te la înregistrare.” Sir Alex: „Ce înregistrare? Am ochi.”
Apoi am înjurat. Am spus cuvântul cu F.
Am văzut cum s-a schimbat la față.
Mi-am spus: „Rahat! Nu trebuia să zic asta.”
Am făcut-o cu toții o dată.
Orice jucător care a stat mult cu Sir Alex i-a zis o dată să se ducă dracului.
N-o mai făceai a doua oară.
Cred că am înjurat de prea multe ori, iar el...
...s-a repezit de-a latul camerei, furios, și a dat cu piciorul în grămada de haine.
Un pantof zboară...
Îmi vedeam pantoful zburând prin aer.
Am lovit pantoful. L-am nimerit în cap. A fost o întâmplare.
...și îl taie pe David deasupra ochiului.
N-ar fi putut repeta nici dacă voia.
Am dus mâna la ochi, apoi m-am uitat și am dat să mă ridic.
- Cum a fost? Te-au ținut? - Da.
- Ai sărit la el? - Da.
Șeful era foarte supărat.
El nu e un astfel de om.
Era doar o zgârietură. Se vindeca fără copci.
Nu arăta bine.
- Există o poză cu copci. - Da.
- N-o să vorbesc despre asta. - Bine.
O să zic doar că pare aranjată.
Am zis, nu era o rană care să necesite copci.
Nu avem detalii. Antrenorul Alex Ferguson a admis
că a lovit din greșeală un pantof, care l-a atins pe Beckham.
În legătură cu meciul de sâmbătă.
În primul rând, trebuie să subliniez,
așa cum zic mereu de 29 de ani, de când sunt antrenor:
ceea ce se întâmplă la vestiar rămâne acolo.
Incidentul ridică o altă întrebare: cine a spus povestea ziarelor?
Un jucător a venit la mine în săptămâna aceea și mi-a zis:
„Șeful a vorbit cu doctorul, care i-a zis că îți zgândări rana.”
Sigur că nu făceam asta.
Contrar celor prezentate în multe locuri,
David nu a avut două copci. Nu a avut nicio copcă.
A fost o zgârietură.
Ne vedem de treabă, asta e tot ce am de spus.
SFERTURI DE FINALĂ LIGA CAMPIONILOR APRILIE 2003
Sferturi de finală în Liga Campionilor, cu două echipe mari,
Manchester United și Real Madrid.
Ne așteaptă o seară fascinantă.
Fiți atenți, fiindcă oriunde veți merge, toți vor vorbi despre asta mâine.
Începe spectacolul!
Real Madrid a fost mereu clubul la care orice copil visează să joace.
E o fantezie.
Sir Alex Ferguson, optimist, a ținut să ne asigure
că jucătorii de la Real sunt de pe aceeași planetă cu ai săi.
M-am înfiorat, văzându-i ieșind de la vestiar.
Eram fanul lor!
Distribuția e următoarea...
Eram disperat să intru pe teren.
Ce s-a întâmplat?
Oriunde te uiți, vezi un posibil titlu de ziar.
Înainte de meci, antrenorul a strigat: „David, hai să vorbim ceva.”
Au vorbit puțin, iar David a plecat. Era nervos. Era clar că se întâmplă ceva.
Șoc, văzând echipa Manchester United. Beckham nu joacă.
- Mai știi cum te-ai simțit? - Furios.
E o mare surpriză, mai că nu ne vine să credem.
- David fierbea! Era nebun de furie! - Da. Nu mai fusese lăsat pe bancă.
A fost preferat Solskjaer în locul lui Beckham.
Am simțit că puteam juca pe acea poziție.
Eram mai rapid decât David.
Acesta e Teatrul Visurilor.
Nu cred că va moțăi cineva în timpul acestui meci.
Din nefericire, acel domn numit Ronaldo ne-a făcut praf.
Rapid la Ronaldo, care îl depășește pe Ferdinand.
Șutează Ronaldo!
Ce trist!
Ronaldo înfige un cuțit în visurile celor de la Manchester United!
Strălucesc. E greu să fii în cea mai faimoasă instituție de fotbal
și să fii modest.
Locul lor e sus de tot, iar ei știu asta.
- Vrei să vorbesc despre Pérez? - Da. Ar fi grozav!
Bine. Florentino Pérez e o figură.
Florentino Pérez conducea simultan o companie multinațională
și Real Madrid, cel mai mare club de fotbal.
Afacerea lui în domeniul construcțiilor era proza vieții lui.
Real Madrid era poezia.
Deci, salut...
Încântat, dle președinte.
La firma de construcții, făcea totul cu foarte multă măsură.
La Real Madrid, își permitea să facă nebunii.
Ca un adolescent sălbatic.
E îndrăzneț până la nerușinare.
Iată un permis de intrare la Clubul Real Madrid.
Avea o gândire foarte simplă:
„Cumpărăm cei mai buni jucători și câștigăm.
În același timp, facem și bani.”
Salut! Florentino Pérez.
Vorbiți cu mine, iar eu... Vom face interviul în spaniolă.
Da. Prefer să vorbesc în spaniolă.
Engleza mea e foarte proastă acum.
E foarte interesat de operele de artă.
Grozav. Începem.
Care erau cele mai frumoase opere de artă din lumea fotbalului de atunci?
Luís Figo era definiția eleganței.
L-am pus pe panou.
Cine mai e? Zidane.
Un Barîșnikov al fotbalului.
E și Zidane pe panou.
Cine urmează?
Ronaldo, brazilianul.
Cel mai bun marcator de la vremea aceea.
Altă operă de artă, brazilianul Roberto Carlos. Fantastic!
Erau, probabil, cei mai buni fotbaliști, nu-i așa?
Nu „probabil”.
Erau cei mai buni. Fără discuție.
Cine a rămas?
David al lui Michelangelo.
L-am văzut când a intrat.
Să nu subestimăm mândria lui David Beckham
și lovitura încasată prin rămânerea pe bancă.
Părea să aibă și mai multă ambiție.
Beckham!
E printre cele mai bune goluri ale lui. A fost fenomenal.
În 2003, Real Madrid și David Beckham erau cele mai mari mărci din fotbal.
Exista deci o logică comercială și financiară,
pentru fuzionarea acestor două enorme mărci globale.
Știu exact ce vor suporterii.
Eram convins că Beckham e unul dintre acei jucători
care se născuseră ca să joace la Real Madrid.
Am făcut tot ce-am putut ca să-l aduc la Real Madrid.
Real Madrid a frânt inimile celor de la Manchester United.
A fost un meci fascinat, memorabil, despre care vom povesti mult.
Zidane a venit la mine.
Zizou nu prea vorbește engleză și nu spune prea multe niciodată.
A venit la mine, am dat mâna, și mi-a zis: „Vii la Madrid?”
Nu eram sigur: „A spus Zizou asta?”
Mi-a plăcut momentul.
Mai bine de atât nu se poate.
Dar eu nu eram interesat.
Manchester United era echipa mea.
Era singurul club la care am vrut să joc.
Dar iubeam și Real Madrid.
Apar marile întrebări.
Ce va face Sir Alex Ferguson?
Gata!
Cunosc clubul, niciodată nu stai pe loc, mereu privești înainte.
Simți, vara asta, că e nevoie de schimbări pe margine?
Nu va fi nimic drastic.
Nu pleacă nimeni. Jucătorii rămân, iar eu trebuie să umblu puțin la detalii.
Sir Alex, mulțumesc.
Alex Ferguson a bătut la ușă,
s-a așezat în fața mea și a zis: „Gata. David pleacă.”
Exact așa a fost. Ca de gheață! „Gata.”
Apoi, a început să vorbească despre altceva.
Am plăcerea să anunț
că, împreună cu clubul Manchester United, am ajuns la o înțelegere
privind transferul lui David Beckham la FC Barcelona.
„Poftim?”
Cumpărați Standard!
United acceptă oferta pentru Becks!
Cum e posibil?
- Ai auzit de Beckham? - Da.
Nu pot să cred! Sunt distrus!
E cea mai proastă mișcare,
cea mai proastă decizie de management pe care am văzut-o
Am sunat la club.
Am întrebat: „Pot să vorbesc cu șefu'?”
Au zis că nu voia să vorbească cu mine.
Am insistat: „Vă rog, lăsați-mă să vorbesc cu șefu'.
Trebuie să aflu dacă asta vrea cu adevărat.”
- L-aș fi implorat să nu plec. - De ce n-ai făcut-o?
Fiindcă n-am putut lua vorbi cu el.
Relația noastră era oricum în impas.
N-avea rost să-i zic lui David: „Te vând”, iar el să întrebe: „De ce?”
Nu cred că l-aș fi făcut să se răzgândească. Nu știu.
Decizia a fost bună.
A plecat... Nu era obligat să plece.
Putea rămâne, dacă voia, dar cred că știa că e momentul potrivit.
Eu să vreau plec de la Manchester United? Sigur că nu. Niciodată.
Era casa mea.
Relația mea cu șeful a fost mereu una specială.
Am avut și momente dificile dar tot îl iubeam.
Nu rămâi îndrăgostit de jucători pe viață. Nu se întâmplă.
Nu se întâmplă, fiindcă...
alegi un jucător datorită performanței sale pe teren.
Nu datorită relației pe care o ai cu el în afara terenului.
N-am mai spus asta, dar mă bucur că n-am vorbit cu el atunci,
fiindcă mi-ar fi frânt inima.
Se terminase.
Se terminase. Era...
Se terminase. United era un capitol încheiat.
Se terminase.
Da, a avut inima frântă.
Mai mult decât atât.
De la 15 ani, Manchester United fusese lumea lui.
Înțelegi? Și apoi, dintr-o dată...
Probabil că nu a trecut niciodată peste asta.
Nu a trecut peste asta.
Eram frați.
Eram o familie.
Nimeni nu pleca.
Eu și el eram pe partea dreaptă.
Toți credeam că vom juca mereu la United.
A trebuit să iau o decizie.
Am zis: „Dacă vreți să plec... Eu nu vreau, dar dacă voi vreți să plec...
vreau să merg la clubul la care vreau eu.
Dacă sunt scos de la Man U, aici vreau să merg.”
Perfect.
Eram în bucătărie.
Sună telefonul. Era Florentino.
- „David, vrei să joci la Real Madrid?” - „Da.”
„S-a făcut.”
Poate sună urât, dar, cu tot respectul pentru Man United,
așa cum am mai spus, el s-a născut ca să joace la Real Madrid.
Așadar, i-ai spus Victoriei că pleci la Madrid. Ce a zis?
- „Cum să plecăm în Spania?” - „Plecăm.”
- „Când?” - „Cam în 12 ore.”
„Cum adică? Nu avem unde să stăm! Nu avem școli pentru copii.”
„Cum adică?”
Dar realitatea e că ne-am mutat în Spania.
Uite-așa!
IULIE 2003 MADRID
David Beckham a ajuns la clinica Zarzuela,
acesta fiind ultimul pas înainte a deveni jucător la Real Madrid.
După părerea noastră, are o condiție fizică perfectă.
E o persoană deschisă, cu care se poate discuta.
STADIONUL SANTIAGO BERNABÉU REAL MADRID
Eram cu președintele. Din biroul lui, se vedeau niște blocuri înalte.
Mi-a zis: „Aceia sunt Galacticii: Figo, Ronaldo, Zidane.
Uite, acela e al tău.”
I-am zis: „Bine.” Mi-a plăcut ce auzeam.
Pentru asta l-a adus Real Madrid? Sau pentru asta?
Oamenii aveau deja o idee preconcepută despre mine.
Sunt însurat cu o fată din Spice Girls, tot circul ăsta.
Așa că am vrut să vin discret, doar eu.
Ziua în care David Beckham a semnat cu Real Madrid
e o zi ca niciuna alta...
din toate zilele în care un jucător a venit la o echipă
în istoria fotbalului.
Ajunge în oraș ca și cum ar fi președintele SUA.
- A fost o nebunie, nu-i așa? - Da.
Era cel mai căutat spectacol.
Toți oamenii importanți din Spania au vrut să fie invitați.
Politicieni, judecători, oameni de afaceri de top.
Toți și-au adus soțiile.
Căsniciile lor ar fi fost un iad veșnic dacă nu le-ar fi luat la marele eveniment.
Bună ziua!
David Beckham e aici, fiindcă noi credem în el ca fotbalist.
E un simbol al timpurilor noastre, un simbol al postmodernității.
David, bun venit în liga visurilor! Mulțumesc!
Gracias, doamnelor și domnilor.
Întotdeauna mi-a plăcut fotbalul.
Desigur, îmi iubesc familia.
Dar fotbalul e totul pentru mine.
Gracias! Hala Madrid!
M-am întors spre Victoria.
Nu știu cât de fericită era Victoria...
I-am spus: „Trebuie să ne gândim la asta ca la ceva definitiv.”
Nu era deloc ideal.
Bun-venit la Madrid, David Beckham!
Când am făcut interviul cu el, a venit desculț. Nu știu de ce.
Ai de gând să înveți spaniolă? O să faci un efort?
Sigur că da. Deja învăț.
Când vorbești cu oameni celebri, vezi că mulți sunt neplăcuți.
Copiii tăi, mai ales Brooklyn, vor fi bilingvi cât de curând.
Spune deja „hola” și „adiós”.
Dar era un contrast ciudat
între nivelul de importanță și de faimă al lui David Beckham
și cât de ciudat vorbea în public.
Încep acum o experiență uimitoare.
Eu și familia mea vom avea o viață minunată.
Familiei mele îi va plăcea să locuiască aici.
David!
Înainte de primul antrenament,
venisem înaintea tuturor
și eram singur în vestiar.
Așteptam.
Eram transpirat tot. Aveam emoții foarte mari.
Și...
intră Figo.
- Bună ziua! - Salut, Luís! Pe aici.
Îmi întinde mâna: „Bun-venit!”
Intră și Roberto Carlos și îmi strânge mâna.
- Ce faci? - Bine. Tu?
Apoi, intră Ronaldo.
Nu mai avusesem atâtea emoții.
- Ai vomitat? - N-am vomitat, dar...
L-am văzut la prezentare, un blond arătos care se alătură echipei.
Era un bărbat frumos.
Toată lumea voia să aibă frizura lui.
Dar cu părul meu creț,
a fost mai greu să i-o copiez.
Jucam pe niște terenuri mici.
Ronaldo era pe cale să înscrie, așa că am intrat prin alunecare.
Cum alunecam eu,
el a pus piciorul pe minge și s-a uitat la mine cum treceam.
„Bine... Ăsta e nivelul la care trebuie să ajung.”
Ce loc frumos pentru un interviu!
Desigur, toți băieții vorbeau.
„Ce crezi?”
„Nu știu ce să zic. E imprevizibil. Nu știu dacă ni se potrivește.”
Era mare vâlvă în jurul lui, cu soția lui,
cu presa care scria despre el.
Asta nu face bine la vestiar.
Întrebarea era: unde va juca? Pe dreapta, era Figo.
Figo e printre cei mai buni mijlocași din lume, de departe.
Când s-a aflat că e posibil să vină David,
toți au început să zică: „Vine să joace în locul tău.”
„O să fie o luptă, o competiție între Luís și David pentru postul ăsta.”
Eu nu m-am speriat.
Figo era pe poziția pe care jucasem eu.
N-am vrut să-i spun lui Figo:
„Am venit, tu unde o să joci?”
Era vorba de Figo!
În momentul acela, nu era jucătorul de care avea nevoie echipa.
De ce crezi că l-a adus Pérez?
Nu știu. Întreabă-l pe președinte.
Ne-am triplat încasările.
Beckham merge în Orientul Îndepărtat cu noul club, Real Madrid,
care, fără îndoială, va încasa bani frumoși.
Clubul primește jumătate din profitul obținut cu marca Beckham.
E una dintre cele mai profitabile călătorii de promovare.
Am fost în turnee cu United.
Aici era cu totul altceva!
Am ajuns la un hotel, unde ne așteptau 10.000 de oameni.
La ora 4:00!
Totul, datorită lui Beckham!
El a creat toată această isterie.
Semănam mai mult cu o trupă rock, decât cu o echipă de fotbal.
Nu mai era vorba doar de fotbal.
Nu mai era vorba doar de microbiști.
Erau multe femei.
Îl iubim pe Beckham!
Pe panouri, erau 40 de reclame cu Beckham, și numai una cu mine!
E prima dată când mergem în toată lumea.
Cu un jucător.
Ne simțeam bine în casele noastre din Spania.
Dintr-o dată, am plecat de lângă familii 30 de zile.
Pentru noi, a fost o mare...
I-am zis: „David, muncim de două ori mai mult!”
Tu, de acolo! Stai jos!
Real Madrid deține un întreg aparat de publicitate.
Beckham e idolatrizat în Asia.
Ziarul The Sun a trimis reporteri în toată lumea
să găsească pe cineva care să nu fi auzit de David Beckham.
Beckham!
În cele din urmă, au găsit pe cineva sau așa au zis.
Singurul om care nu auzise de David Beckham?
Un păstor din Ciad.
Pe de altă parte, de cele mai multe ori, eu eram personajul negativ.
Suntem aici. Să vorbim despre Spania.
- Ești fericită aici? - Da. E grozav! Lui David îi place mult.
David răspunde la telefon în spaniolă.
Am dat un interviu pentru Vogue Spania. Eram pe copertă.
Au spus că urăsc Spania, fiindcă „miroase a usturoi”.
Nu zisesem asta!
Spune că Spania miroase a usturoi.
Dacă vrei să-i jignești pe spanioli,
pune la îndoială calitatea mâncării lor.
A fost o ofensă gravă.
Victoria Beckham a șocat aseară la Madrid, la prima ei apariție publică în Spania.
A cerut legume și pește,
dar a mâncat doar trei migdale și a băut apă.
În multe articole, scria: „Urăște Spania. Urăște Madridul.”
S-a forțat să zâmbească și n-a vorbit cu ziariștii.
Nu era vorba de Spania. Trebuia să ne gândim la familia noastră.
Aveam doi copii, pe Brooklyn și pe Romeo.
Nimeni nu a luat asta în considerare
când eram criticată că n-am venit în Spania de la început.
Copilul merge la școală.
Nu puteam veni în Spania, fără să am o școală pentru Brooklyn.
- Te-ai spălat pe dinți? - Ce?
De luni până vineri eram la Londra,
apoi zburam spre Spania.
Mai mult, o găsim la coadă la hamburgeri.
Tot ce făceam era prezentat deformat, scos din context.
Tânjește după Londra.
La Madrid, nu găsește strălucirea cu care e obișnuită.
Dar n-a fost niciodată vorba de Spania.
Noul antrenor de la Real Madrid a fost prezentat azi pe Bernabéu.
Doresc să mulțumesc pentru această imensă onoare,
pentru șansa de a conduce și antrena clubul Real Madrid.
Când am primit invitația de la Real Madrid, a fost ceva uimitor.
Nici nu visam să-mi bată Real Madrid la ușă.
E unul din cluburile cele mai bune din lume.
Am fost șocat.
Am fost șocat când am auzit.
Îmi încep cariera la Real Madrid,
știind că joc pentru un antrenor care nu m-a vrut la echipa precedentă.
Bună ziua, doamnelor și domnilor! Zi mare pentru David Beckham!
Acesta își face debutul în echipamentul Real Madrid.
Beckham!
La primul meci, presiunea era diferită.
Aveam o senzație groaznică în stomac.
Suporterii erau înnebuniți.
Pentru ei, Real Madrid e ceva foarte important.
Ca o religie.
Real Madrid e obligată să câștige.
Presiunea de a câștiga e uriașă.
În momentele dinaintea meciului,
ai multe senzații,
te cuprind emoțiile, devii nesigur.
Vrei să fii plin de încredere,
dar totul se joacă cu mintea ta.
Mă gândeam: „La dracu'!”
PRIMUL MECI ÎN DEPLASARE SEZON 2003 - 2004
„Joc alături de acești jucători grozavi.”
Arată ca o echipă din liga fantastică.
Dar toată lumea vrea să vadă ce poate David Beckham.
„ O să fiu destul de bun?”
Atunci mi-am zis: „O să te urmăresc.
O să fiu cu ochii pe tine. O să văd din ce ești făcut.”
Ziarele de fotbal aveau opt pagini cu articole despre acel om, David Beckham.
Cum se va integra în această echipă?
Pe ce poziție jucai?
Habar n-aveam unde o să joc.
Doi jucători pe aceeași poziție.
Ai o problemă.
Queiroz l-a pus să joace în spatele meu, trebuie să alerge mai mult pentru mine.
Figo!
Acum, David Beckham...
Beckham a trebuit să facă ceva ce nu mai făcuse pentru Anglia sau United,
să joace ceva mai în spate.
E periculos...
David Beckham!
Ascultă, știu că facem un film despre David Beckham
și că-l ridicăm în slăvi, dar...
David Beckham.
...n-a făcut nimic atunci.
Mingea ajunge înapoi la Eto'o!
Da!
Samuel Eto'o!
Mallorca e în avantaj, pe merit.
Cu siguranță.
David Beckham nu și-a găsit locul.
Real Madrid a dat un rateu. Se face o schimbare dublă.
E David Beckham!
Va ieși de pe teren.
E puțin ciudat, la începutul reprizei.
Evident, antrenorul Carlos Queiroz, crede că trebuie să facă ceva acum.
Durează până te acomodezi. Roma n-a fost clădită într-o zi.
S-a terminat, Mallorca e câștigătoare.
David, îmi dai un autograf pentru iubitul meu?
La Manchester United,
chiar și când pierdeam meciuri sau când nu jucam bine,
știam că mă duc acasă, la familia mea.
La Madrid, nu mă duceam acasă la familie.
Era greu să nu am familia alături.
- Îmi place cântecul ăsta. - E preferatul lui David.
- Serios? - Da.
N-a vrut să stea degeaba acasă.
N-a vrut să devină „soție de fotbalist”.
Nu.
Trecem la „rep will be diminished”.
Asta mi-a plăcut la ea din prima zi.
Vorbeam la telefon supărat cu Victoria, fiindcă mă simțeam singur.
David suferea,
așa că am format un grup de prieteni
care să stea aproape de el, ca să se simtă mai bine.
I-am spus că suntem acolo pentru orice ar avea nevoie.
Îmi amintesc că, într-o zi,
i-am văzut pe David și pe Roberto Carlos mâncând la aceeași masă.
M-am gândit: „Cum pot un tip care nu vorbește engleză
și unul care nu vorbește portugheză sau spaniolă
să stea și să râdă împreună două ore?”
Ne înțelegeam din priviri.
Știa exact ce-i spuneam. La fel înțelegeam și eu.
După aceea, a început să fie mai relaxat.
Acesta e un lucru sacru: trebuie fii dorit,
trebuie să fii iubit de coechipierii tăi.
Trebuie să te integrezi în vestiar.
E primul meci al lui David Beckham pe Bernabéu, în fața suporterilor.
Voiam să le arăt suporterilor Real Madrid...
că sunt destul de bun.
Dar stadionul acela...
e un loc dur.
Foarte dur.
Stadionul e plin, s-au vândut toate biletele.
Când ieși pe teren, îți zici: „Dumnezeule!”
E foarte intimidant.
Ați văzut fotbaliști grozavi care au dat-o în bară jucând acolo.
Are emoții.
Beckham e în centrul atenției.
S-au scris și s-au spus multe despre el.
În meciul anterior, a fost înlocuit după mai puțin de o oră.
I s-a cerut din nou să joace mai defensiv.
A jucat 14 ani pe partea dreaptă.
Dar toți jucătorii mari au momente în viață
când găsesc o nouă dimensiune.
Timpul e un lux pe care nu și-l permite în Spania.
Suporterii vor performanță acum.
Trebuia să se relaxeze puțin, nu era singur acolo.
Dacă câștigăm, câștigăm împreună. Dacă pierdem, pierdem împreună.
Îl vezi pe tipul în verde de lângă tati?
Uită-te ce păr lung are!
Dar venirea familiei mele acolo
a fost un moment special pentru mine.
M-am simțit în siguranță.
Mallorca începe să reacționeze.
David Beckham alunecă bine.
E pregătit să arate ce poate.
Acum ne încălzim.
Iată-l pe Luís Figo.
Zinédine Zidane.
Acum începem să jucăm.
Zidane...
Zidane centrează! Beckham încearcă să ajungă la minge.
Apoi, dintr-o dată,
a început să crească.
Beckham acum.
Cu piciorul său drept magic.
Real Madrid are foame de goluri.
David Beckham! O centrare minunată!
Eu eram pe tușă, bucurându-mă de mingea care zbura...
Beckham!
...și ateriza.
Zbura și ateriza.
Centrează Beckham.
Beckham vrea să le dea ocazia să înscrie.
În spatele acestei fețe frumoase...
Real Madrid va exploda.
Mingea rămâne în teren, și... Beckham!
Da!
Se simte ușurarea!
David Beckham înscrie!
E omul momentului! Ura!
Splendid!
Omul meciului.
O fază de joc superbă cu Figo, după centrarea lui Ronaldo.
S-a terminat.
Marea veste, David Beckham înscrie la debutul său acasă.
A fost extraordinar!
- Erai pe cai mari după victoria aceea. - Da. Până când...
O AVENTURĂ CU BECKS
Familia Beckham și-a prezentat căsătoria drept una ruptă din rai.
Azi, relația lor apare într-o lumină cu totul diferită.
Subtitrarea: Dan Ilioiu