-Усе, що ти просила, тут. -Дякую.
Лише дві речі можуть перетворити гівняний день на чудовий.
Перша — кохання. І, чесно кажучи, сьогодні це було не воно.
Мене щойно кинула третя дружина.
Друга — здобич вартістю понад 10 мільйонів євро.
Але це було теж не воно.
Ми збиралися вкрасти ключ до набагато більшого пограбування.
Сьогодні робота проста.
Але якщо день поганий,
ти можеш опинитися нікчемою на колінах з пістолетом, приставленим до голови.
Це моя команда, одна з трьох, з якими я грабував.
Але ця особлива. Ми повернемося в мій золотий вік.
Туди, де я не знав, що хворий,
де не був зачинений на монетному дворі, а моє життя не висіло на волосині.
Це Кейла. Інженерка-електронщиця. Диплом з відзнакою.
Геніальна інженерка-електронщиця.
Є лише одна річ, більша за її мозок — її патологічна сором'язливість.
Рой.
Чудово відмикає замки й потрапляє до в'язниці.
Він ненавидів життя, і тепер вважає мене батьком, якого не мав.
А я вважаю його вірним псом, якого щодня вигулюю.
Любов з першого погляду.
Даміан.
Сумісник.
Професор удень і кримінальний геній у вільний час.
Як і всі генії, він досить розсіяний.
Брюс,
наш майстер на всі руки.
Працює з усім: зброя, пересувні автокрани, газові різаки.
Ви можете подумати, що у нього зовсім немає сірої речовини…
І не вгадаєте.
Дякую.
Отже. Пан Антоніо Вальс, будь ласка.
Так, це я.
Це ордер. Прошу вас зі мною.
А в чому звинувачення?
Експропріація історичної спадщини, контрабанда антикваріату,
приховування майна.
Вам загрожує дев'ять років в'язниці.
Це не поліція.
Щось не так.
Відчиніть ці двері.
Відчиніть вітрину.
Перепрошую, ти. Так, ти. Ти ж не поліцейська?
І ти також.
Що відбувається?
Ну все. Що тут відбувається?!
Уявіть себе у тюремному душі,
як розповідаєте в'язням про етруське мистецтво з милом у руці…
Сьогодні вам пощастило. Я не з поліції.
Я не здаватиму вас поліції. Натомість я заберу цей кубок.
Це буде наш секрет.
Я вимагаю вашого начальника.
-Сядьте. -Не чіпайте.
Покажіть ваш значок і номер. Хто тут головний?
Хто підвищує голос?
Гей! Я.
Що ви тут робите? Ви не маєте права тут бути.
Я знаю комісара Морана. Я з ним говоритиму.
Гаразд. Діставайте телефон. Поговоримо з ним на гучному зв'язку.
Звісно.
Покладіть на стіл.
Я розблокую.
Шкода. Немає сигналу.
Ви хотіли побачити мій значок?
Ось він. Беретта, 9мм.
Ось ще один значок.
Парабелум, вісім набоїв.
Хочете побачити ще значок?
Ні. Немає потреби, пане.
На цвинтарях повно ідіотів, які обрали невдалий день для гри в героя.
На випадок, що хтось захоче повідомити про цей захопливий вечір,
покажіть документи, щоб ми занотували, де ви живете.
Прошу.
А ти йдеш з нами.
-Ось тут у тебе починає паморочитися. -Ні!
Відчуваєш? Вузол у животі.
У роті сухо.
Так.
Треба було думати,
перш ніж ставитися до мене як до лайна перед… ким?
-Перед дружиною? -Ні.
Ні? Перед…
Перед дівчиною?
Я не збирався підвищувати голос. Я рознервувався.
-Присягаюся. -Ви давно знайомі?
Пару місяців.
Ви розумієте, що зробили?
Ні.
У коханні добре те, що воно витягає найкраще, що в нас є.
Навіть з такого покидька, як ти, що благає на колінах.
Ти щойно був героєм і кричав на мене.
Але кохання закінчується, ідіоте.
Закінчується.
Через нього не варто втрачати життя.
ПАПЕРОВИЙ БУДИНОК БЕРЛІН
ПРОХАННЯ НЕ ТУРБУВАТИ
У команді нова дівчина.
Ти казав, нас буде п'ятеро. Що вона вміє робити?
Нічого. Вона дивитиметься й мовчатиме. Як злодійка-практикантка.
Вона… Вибач, нагадай, яке ти обрала ім'я?
Камерон.
Вона водить і живе на повну, і вона чистий адреналін.
Але тут вона не тому.
Вона тут через дещо болючіше.
Можеш сісти зі своїми новими колегами?
Вам цікаво, що ми робимо в чудовому паризькому готелі.
Що ми робимо в цьому дивовижному місці, крім насолоди?
НЕ ДИВИСЯ НА МЕНЕ
Ми в цьому готелі плануватимемо крадіжку, яка поставить шах усій Європі.
Усе почалося десять днів тому в Мадриді, коли ми вкрали це.
Чаша четвертого століття.
Скарб сакрального мистецтва.
Коштує 40 000 євро.
Але ми зробимо так, що вона коштуватиме 44 млн.
Даміане?
Це наш квиток, щоб викрасти 44 мільйони коштовностями.
Це буде наш великий фокус.
Як перетворити цю чашу на 63 королівські коштовності,
розкидані в 34 містах світу?
Цюрих, Відень, Мілан, Санкт-Петербург…
У 34 містах красти довго.
А точніше — один вечір.
Але спершу нам треба зробити цю бронзову реліквію старішою
хлоридом амонію.
Отче Туро,
Я професор Сантана
з Політехнічного університету Саламанки.
Професор Васкес, знавець французького сакрального мистецтва.
Решта тут з георадаром, щодо розкопок.
Дуже радий знайомству.
-Отче, ви знате іспанську? -Моя мати іспанка.
-Чудово. -Я знаю, хто ви.
Подивився в інтернеті.
Він знайде понад 650 результатів контенту,
які я розмістила про нашу археологічну роботу.
Розкопки, надруковані книги, наукові журнали,
відкриття, нагороди…
Прошу зі мною.
З задоволенням.
Доброго ранку, хлопці. Ви робите фантастичну роботу.
Ви не залишите нас на хвилинку?
Допомагаємо колишнім в'язням інтегруватися. Їх випускають працювати.
Ми пропонуємо їм тут роботу як другий шанс
повернутися в соціум.
Чудова робота.
Так. І благочестива, отче.
В архівах собору Сантьяго
ми знайшли документи, що вказують на стару церкву в цьому місці.
Це згадування зроблено паломниками, і воно є в бенедиктинському кодексі.
Ми завалимо його документами й латиною, він не встигне думати.
І в кодексі Сен-Мартен-де-Шамп.
Тут, де написано: "Agnus Dei, qui tollis peccata mundi".
Я не розумію.
Це кодекс п'ятого століття,
а мою церкву звели в 1240-му році.
Якщо висновки правильні, найстаріша церква в Парижі —
не абатство Сен-Жермен-де-Пре…
а та, що тут, у вас під ногами.
Що буде, коли священнику, закоханому у свою церкву, сказати,
що у нього під ногами безцінний скарб?
Він стане збуджений як чорт.
Оскільки ви з групою з радаром, чому б нам не спуститися в крипту?
Що скажете?
Чекайте.
Георадар виявив фундамент.
Річ у тім, що, як би люди не старалися,
ніхто ні чорта не розуміє на екрані георадара.
Приблизно п'ять метрів вглиб.
Тож отець Туро
намагатиметься зрозуміти, що відбувається.
Він побачить блиск у наших очах, стримані емоції.
Він почуватиметься так, наче це історична мить.
Схоже на тесаний камінь.
Це може бути напівкругла арка.
І щойно він почне смакувати перемогу…
ми лопнемо бульбашку.
Це не точно.
Що не точно?
Те, що георадар виявив залишки, не означає, що тут щось є.
Для розкопок потрібно більше доказів.
Треба, щоб він мав у нас непохитну віру.
Ми не можемо влаштувати фальшиві розкопки лише через його захват.
Тут потрібно щось відчутне.
І навіщо нам фальшиві розкопки в крипті?
Ця крипта має прихований вхід…
…до паризьких катакомб.
300 кілометрів тунелів, 20 метрів під землею,
доступ до будь-якого куточка міста.
Ми
хочемо дістатися саме…
сюди.
За 45 метрів від крипти.
Куди кожна аристократична родина Європи відправить свої прикраси,
щоб дядько Берлін забрав їх додому.
І що там? Сховище банку?
-Ні. -Музей?
Ні.
Один з найкращих аукціонних будинків у Парижі.
Але є одна проблема.
Проблема?
Коштовності не пришлють усі одразу.
Вони приїжджатимуть потроху з цих 34 міст.
Чекайте. То як ми їх украдемо за один вечір?
Дізнавшись дату останнього відправлення. Тому ми й тут.
У цьому готелі.
Директор аукціонного дому пан Поліньяк мешкає через дорогу.
Лише він знає точний час і дату.
-Не хочеш нову зачіску? -Мені нормально.
-Ти впевнена? -Так.
Нам конче треба так одягатися?
Кейло, багато грабіжників мають дурну звичку одягатися
як грабіжники або в комфортне.
Як ті, що літають у спортивках.
Але якщо ти хочеш увійти у двері у вишуканому паризькому районі,
треба одягатися як на свято.
Не згодні?
А із цим тортом хто прийме вас за грабіжників?
Краватка-метелик?
Рою, те, що я скажу, може тебе здивувати.
Навіть у коханні є червоні лінії.
Я бачив, як твої оченята блищали через Камерон.
Ні, зовсім ні.
Вона подивилася, я відвів погляд.
Чудово. Якщо вона на тебе дивиться, а ти відвертаєшся, це ідеально.
Та дівчина мала цілу низку драм. Зараз не час про це говорити.
Одна з них — її госпіталізація у психлікарню.
З мене поганий батько, тож цим займешся ти.
Наглянеш за нею.
Але не дивися на її татуювання
і тримайся на поважній відстані.
Ти мене розумієш?
-Так, пане. -Дуже добре.
Увага. Виходять з дому.
Треба поспішати.
ТАКСІ ЗАЙНЯТО
Брюсе, за ними. Раптом повернуться.
Ви дуже напружені.
Ви пара, що йде на вечірку,
а не на похорон.
Ти на мені виснеш, я не дістаю.
Я тебе прикриваю. Іде пара.
Я не дістаю.
Я встромляю відмичку в 11-міліметрову щілину.
-Що ти робиш? -Зараз дотягнешся?
Відчинено.
Кейло, твій вихід.
Рою, прочеши сходи.
Тут три замки.
Обережно, сусід заходить у під'їзд.
Швидше!
Тут.
Готово.
Перший.
Другий.
Камерон.
6, 5, 7, 8.
Відчинено.
-Є сигнал? -Є.
Гаразд. Бачите мене?
Бачу.
Добре.
Усі 12 активні. Виходьте.
Ми готові.
Ховайся.
Бляха. Хтось іде.
Кейло, сигналізація.
Міло, ходімо.
Пошукаймо Квентіна. Квентіне! Де ти?
Заспокойся.
Ось ти де. Хочеш пограти, бешкетнику?
Добре. Ходімо, Міло.
Геть.
Ходи сюди. Рушаймо.
Ходімо.
Іди сюди.
Ходи сюди. Ходімо, Міло.
Ходімо.
Він пішов.
Що це за чоботи, мушкетерко?
Усе, він на вулиці. Можете йти.
-Поговоримо? -Звісно, заходь.
Ні, я краще тут.
-Я вся вуха. -Я хотів сказати раніше, та нас слухали.
Коли я відмикав замок і ти схопила мене за дупу,
ти перетнула межу.
Нічого особистого. У мене до тебе питань нема.
Просто я б хотів, щоб стосунки були… професійні.
Вони й були професійні. Я допомагала відімкнути.
Не хвилюйся. Повідомлення прийнято. О ревуар.
Я бачив тебе у дзеркало. Ти дивилася, як я перевдягаюся.
Це було дивно, хіба ні?
Я запам'ятовувала непристойний образ.
Іноді я прокидаюся вночі
і пещу себе пальцями,
щоб знов заснути.
Для цього є таблетки.
Справді?
Я про безсоння.
Клас, я запам'ятаю.
Щось іще?
Я не хочу непорозумінь.
Яких непорозумінь?
Наприклад, стосунків. Чи їхньої спроби. Чи припущень, що ми можемо їх мати.
Так.
Знаєш, якими були мої останні стосунки?
Першими.
Відтоді, трахаючись,
я бачу в хлопці лише термін придатності.
Тут, у нього на лобі.
Двадцять п'яте жовтня.
Тож не хвилюйся, непорозумінь не буде.
-Тоді порозумілися. -Так.
Піди у вестибюль, візьми мілкшейк.
Ти вишуканий в окулярах Гаррі Поттера.
Вони фальшиві.
У них я виглядаю круто.
-Їх мені дав Берлін. -А, Берлін.
Ми з ним давно дружимо. Я його права рука.
Ти робиш усе, що він просить?
Він сказав розібратися зі мною?
Ти такий слухняний.
Так, він мене про дещо попросив. Бути тобі нянькою.
Бо, схоже, ти злітаєш з гайок.
Тож поводься добре. Гаразд?
Бо не принесу мілкшейк.
На добраніч, права руко.
Є новини?
Вони сплять. Чому ти тут сидиш?
Не спиться.
Щось чув від неї?
Адресу адвоката та номер рахунку.
Третє розлучення важче, ніж перше.
Але не падай духом.
Можливо, це скінчилося, бо не було нічим гарним.
Я з дружиною 24 роки.
До неї у мене двічі були гівняні стосунки.
-Кохання життя змушує його чекати. -Будь ласка, не треба.
«Кохання життя» — це казка.
Пробач, що це кажу я, але…
кохання згасає.
Воно має сенс лише напочатку,
коли все дивовижно.
Коли кожна пісня нагадує про неї.
Коли ти розповідаєш їй абсолютно все за вечерею
і не припиняєш посміхатися.
Ні. Кохання — це якраз те, що йде після цього.
Коли чари розвіються.
Коли ви можете сидіти за вечерею в тиші, бо вам добре.
Ви одним поглядом читаєте думки.
Як можна когось кохати, не знаючи його?
Я не так добре знав мою третю дружину.
Але, Даміане, мій третій шлюб був пеклом.
Мені боляче не тому.
Я привіз нас у Париж, щоб насолоджуватися самотністю.
А виявилося…
Що сумно спати самому в такому великому ліжку.
Без планів і…
не маючи нікого,
про кого думати,
бути одержимим.
Енергія кохання.
Ось за чим я сумую.
Іди поспи. Я буду тут.
Я трохи подрімаю у твоєму ліжку.
-Чому в моєму? -А що?
А те, що люди безупинно виділяють токсини.
Вушна сірка, шкіра, запах, піт.
-Волосся! -Не знав, що ти такий чутливий.
Ти хочеш ділити ліжка у п'ятизірковому готелі?
Пішов ти. Я посплю пару годин і прийду.
ПОЕТИЧНА АНТОЛОГІЯ ВІНІСІУС
ВАНЕССА ПАРАДІ
Тепер я хочу, щоб ви послухали, як співає моя подруга.
Каміль.
Передайте їй гітару.
Це мій собака.
Тієї миті,
після стількох безсонних ночей…
я заснув.
Треба утрамбувати.
Добре. Подай гумовий молоток.
-Що ти робиш? -Нічого.
Я ж бачила.
-Не любиш, коли дивляться на твою дупку? -Ні. Це огидно.
А я люблю, коли на мене дивляться, як я роздягаюся на пляжі.
Це не огидно.
Знаєш, що огидно?
Коли ти знімаєш сорочку, а через ремінь звисає волохатий живіт.
Розповім секретик.
Я намащую тіло олією щоразу, як виходжу з дому.
І коли роздягаюся на пляжі, воно блищить.
Ого. Упевнена, уся увага твоя.
То ти й трахатися не любиш?
Що? Ти так питаєш, наче це якесь хобі.
Як риболовля чи теніс.
Ну дивися: ти щось або любиш, або не любиш.
От я люблю трахатися.
Особливо перші кілька разів, коли ви…
відкриваєте всілякі дрібнички.
І що це за дрібнички?
Зустрівши дівчину, ти всіляке уявляєш. Це неминуче.
Потім, коли ти дізнаєшся, який у неї лак на нігтях ніг,
які вона носить трусики, чи вона голиться…
Такі хлопці, як ти, — вимираючий вид.
Ти не помітив, що більше ніхто не жартує і не фліртує?
Ніхто більше не каже: «Яка гарна міцна дупка».
Гаразд, я більше нічого не казатиму. Я мовчу.
Готово.
Ти колись про мене так думав?
Як я сказав, щоразу, як зустрічаєш жінку, ти всіляке уявляєш.
І що ти уявляв про мене?
Біла бавовняна білизна, трохи спортивна. І неголена.
Усе, годі.
Що таке? Я сказав щось не те?
Нічого, якщо у тебе там кущ. Я таке теж люблю.
Ти постійно щось таке кажеш.
Сексуальні речі, про волосся й білизну.
Ми не знайдемо спільну мову. Ти поверхневий. Шолом.
-Закопали? -Так.
Добре. Рою, Камерон, позначимо це місце, ніби тут вже копали.
Усім доброго ранку! Даміане.
Уже полудень. Де ти був?
Я проспав.
Уночі я зустрів жінку.
У барі, повному диму й людей, які не хотіли йти додому.
Вона вийшла на сцену співати зі своїм собакою.
Я хотів лишатися там вічно. Бути тим собакою!
Зроби мені послугу. Піди зі мною.
-Піти з тобою? -Так. Поговорити з нею.
Уявляєш ту мить, коли ти кимось настільки захоплений,
що хочеш знати все? Хто вона, як говорить…
Як сміється.
Бачив би ти, як вона сміється.
Як яскраво!
Я вчора повернувся, а тебе не було.
Пані Поліньяк теж не було вдома, на жодній з 12 камер.
І мені цікаво… Знаю, звучить божевільно,
але ця захоплююча жінка — не дружина Поліньяка?
Так. Але до чого тут це?
Ми тут таку кашу заварили! Влаштували довбані розкопки.
Ми дістанемося до нього з опорами, відбійними молотками, екскаваторами.
А ти просиш мене піти з тобою на каву
з жінкою того, кого ми грабуємо?
Твоя правда.
Я так відчайдушно хочу когось зустріти, що ризикую планом і…
ризикую всіма вами.
Андресе, у світі чотири мільярди жінок.
Не ускладнюй ситуацію
дружиною того, кого ми грабуємо.
Священник іде.
Докторе, тут щось є.
Сигнал сильний.
Схоже, щось бронзове.
Це чаша!
Начебто візантійська, так?
Отче, потрібен ще час на розкопки.
Щонайменше три тижні. Треба привезти техніку.
Я подам прохання, щоб ви могли паркувати фургони.
І чого ми тут чекаємо?
Бувало таке, щоб ти побачив жінку в метро чи в поїзді
і захотів дізнатися про неї більше?
Так, звісно.
Саме це зі мною сталося вночі у тому барі.
Я чекаю на її повернення, щоб поговорити.
Дві хвилини, не більше.
Дві хвилини? Краще годину. Випийте кави. Познайомтеся.
Ключ саме в цьому. Дві хвилини.
Коли тебе захоплює жінка, ти стаєш одержимий.
Коли ти одержимий, тобі кінець. Ти вразливий.
Стаєш просто ще однією людиною в нитці моторошних імбецилів,
які підходять до неї, щоб розсмішити її і благати про побачення.
Це робиться не так.
А як?
Дотримуючись військової стратегії. Патрулюй, нанеси удар, тікай.
Підійди до неї, трохи поговори
і зникни.
Вразь її тим, що ти перший за кілька років
думаєш про щось інше, крім як кохатися з нею.
Ясно. Розумна стратегія.
О! Он вона.
Зайди й привітайся, наче я старий друг, якого ти не бачив роками.
Рівно дві хвилини, Рою. Не більше.
Книга! Дай мені книгу.
Дякую, Бастіане.
Бажаєте круасан і апельсиновий сік?
-Так, будь ласка. -Добре.
Дякую.
Добридень.
-Чого бажаєте? -Кави з молоком.
-Зараз буде. -Дякую.
Пробачте. Ви Каміль?
Так. Ми знайомі?
Ні.
-Дякую. -Я в Парижі у відпустці.
Мене звати Сімон.
Вночі я мав задоволення послухати, як ви співаєте.
Я був вражений.
Я говорю іспанською. Я мексиканка. Каміла.
Але французи мене кличуть Каміль. Я вісім років прожила в Парижі.
Дякую, за ваші добрі слова, але я ніяка не співачка.
ПРО РАЙ, ШАРЛЬ ДЮПОН
Любите Дюпона?
Тільки не кажіть, що ви теж. Дякую.
Мені він іде важкувато.
Він нудний!
Правда ж?
Намагаюся дочитати. Але, якщо пощастить, я його загублю.
-Привіталися б учора. -Не хотів вас турбувати.
Поки ви там співали, я не припиняв думати…
Що ж у цієї жінки в плейлісті?
Придумав 20 чи 30 пісень, які ви могли б додати.
У мене немає спотіфая, але є кілька платівок.
Спробуйте. Назвіть пісню.
Не одну. Я назву вам дві.
Якщо вгадаю, ви поведете мене в якесь місце, яке вважаєте надзвичайним.
Почну з «В».
Ванесса Параді.
І Вінісіус ді Морайс.
Чудово! Обох угадали.
Я маю для вас гарні новини.
Вам не треба мене нікуди вести. Я зустрічаюся з другом, якого…
О, дивіться. Он він.
Давно не бачилися. Як ти?
Скільки літ!
-Як ти? -Чудово.
Спробую прийти іншим разом.
Сподіваюся, ще почую ваші співи.
Добре. Аншанте.
-Аншанте. -Насолоджуйтеся.
Дякую. Обожнюю Париж.
Спокійно. Сюди. Чудово.
Ми сядемо тут, добре?
Біля дверей,
щоб побачити, чи зерно інтересу посіялося.
І як ми дізнаємося?
Це просто.
Якщо вона подивиться чи посміхнеться на виході,
роботу зроблено.
Друже, не дивися на неї.
-Говори зі мною, Рою. Як твоя бабуся? -Бабуся?
Вона йде. Ну ж бо, говори.
Нормально, зараз удома. Вона не сильно змінилася.
Щоразу, як я приходжу, вона…
Бляха…
Що сталося? Вона навіть не подивилася.
Я впевнений, ви це й так знаєте, але та жінка — дружина пана Поліньяка.
Може, це й сталося. Вона одружена.
Ні. Може, я не приділив їй достатньо уваги.
Не закохався в неї шалено, як усі інші чоловіки.
Може, вона така самозакохана, що думає, що ми гомосексуали.
Вона бачила, як ти пританцьовував біля дверей. Наче побачив Мадонну.
Ви сказали поводитися, наче ми давно не бачилися.
І що це були за три поцілунки?
Тут так роблять.
Ти француз? Я француз? Поцілунки двох іспанців — це збіса дивно!
-Так. -Ми посіяли плутоній.
Ми зіпсували ці стосунки.
Пане, ви залишили книгу в барі.
Схоже, що мені подобається Дюпон?
Камерон, позначай тунелі. Деякі люди звідси не вийшли.
РЕШТКИ КЛАДОВИЩА СВЯТИХ НЕВИННИХ КВІТЕНЬ 1786
Туди.
Туди?
Ні.
Туди.
Це…
саме тут.
Ми прориємо 14-метровий тунель з ухилом 27 градусів
щоб отримати доступ до підпірної стіни в підвалі аукціонного будинку.
Треба постійно рити в напрямку лазера.
ДЮРАН ВИСТУПАЄ У СОРБОННІ
Алло?
Любий, я запізнююся.
Візьми мій одяг і спусти його вниз, бо не встигнемо на концерт.
Який концерт?
-В опері. Я казала три дні тому. -Пробач, Каміль.
Я забув. У мене вечеря в італійському посольстві за 30 хвилин.
Для мене це важливо. Гратимуть мої друзі.
Пане, проблеми у французькому раю.
Він забув про оперу. Вона сердита.
Я ніколи ні про що не прошу.
Усюди ходжу з тобою.
Люба, я зараз не можу змінити протокол.
Нагадала б мені вранці.
Тепер я маю нагадувати про твої плани зі мною?
Забудь. Піду на концерт сама.
Він чекає, що вона нагадуватиме? Імбецил!
Смокінг. Мені потрібен смокінг.
Куди ви?
В оперу.
Відполіруй мої черевики. Уперед.
Професоре Васкес?
Так, отче?
Я приніс вам освіжаючі напої і трохи їжі.
Це було необов'язково.
Ну… до того ж я маю прохання.
Ви б не позичили мені чашу?
Чашу? Навіщо?
Я їду в Іспанію і сподівався зайти у ваш університет
показати ректору.
Ми не ділимося новинами про розкопки до пізніших стадій.
У нас є багато причин, але здебільшого заради безпеки.
Але ректор має знати.
Це справедливо.
Як він може не знати, що ми знайшли чашу четвертого століття
і, можливо, найстарішу церкву Парижу?
Зараз не час, отче.
Я розумію, що ви хочете самі повідомити йому,
але це моя церква, і це я повідомлю новини.
Де чаша?
Чому він не може взяти чашу з собою?
Це його церква.
Це його чаша.
Він її забирає.
ОБЕРЕЖНО, ЗЛИЙ ПЕС
Дякую, професоре.
Піду збирати валізи. Мій рейс о 8:30.
Бувайте!
-Даміане? -Священник забрав чашу.
Він збирається провезти її через митницю і показати ректору.
За 12 годин нас викриють і тут буде поліція.
Наші місяці важкої праці, безсоння та ейфорії під час планування грабежу
зійдуть на пси через марнославство священника.
Я мав би нагадати йому, що пиха — це смертний гріх,
і ціна за те, що ти це забудеш, — пекло.
Але вона була через дорогу, не знаючи, що чекає на мене.
І що разом ми можемо написати найкращу історію кохання.
Що планети стали в лінію, щоб дати нам шанс
разом сходити в оперу.
Це була моя дилема.
Вибір між двома речами, які обертають Землю:
грішми і коханням.
Слухай, Рою.
Нам треба перехопити чашу.
Поверни її за будь-яку ціну.
Байдуже, якщо його доведеться повісити в туалеті.
Не повертайся без неї.
Яка різниця, чи кохання згасає?
Це єдина причина жити.
Каміль!
ПАПЕРОВИЙ БУДИНОК БЕРЛІН
Переклад субтитрів: Ольга Галайда