Тут усе, що ти просила.
Дякую.
Лише дві речі можуть перетворити жахливий день на прекрасний.
Перша – це кохання, і якщо чесно, це був не той випадок.
Мене кинула третя дружина.
Друга річ – це куш більше десяти мільйонів євро, але і це був не той
випадок.
Ми збиралися вкрасти ланку до значно більшого пограбування.
Сьогоднішнє було простим. Та якщо день невдалий, можеш опинитися перед дурнем, що
стоїть на колінах, приставляючи йому до голови пістолет.
Це моя банда. Одна з трьох, з якими я грабував,
але ця для мене особлива, бо вона з моєї золотої епохи.
Коли я ще не знав про своє захворювання і не був замкнений як щур у Монетному дворі,
де моє життя повиснуло на волосині.
Це Кейла.
Закінчила з відзнакою факультет радіоелектроніки. Видатна
інженер-електронік.
Лише одна річ більша за її мозок – її патологічна сором’язливість.
Рой.
Його особливий талант – відчиняти замки і потрапляти за грати.
М!
Він настільки ненавидів попереднє життя, що побачив у мені батька, якого не мав.
А я у ньому – вірність собаки, якого підібрали з вулиці.
Це була взаємна любов.
Даміан. Нічний злодій.
Викладач у робочі години і геніальний злочинець у вільний час.
Як і всі генії, він досить розсіяний.
Брюс. Він у нас майстер на всі руки.
Може склепати будь що:
хоч зброю, хоч важкий кран, хоч автоген.
А здавалося б, у нього в голові нема й десяти мікронів сірої речовини.
Хибне враження.
Дякую. Подивимось. Антоніо Вальс, будь ласка.
Це я.
У мене судовий ордер. Е, будь ласка, за мною.
У чому мене звинувачують?
Відчуження національної спадщини, контрабанда антикваріату, вивід активів.
За ці злочини вам загрожує більше дев’яти років за ґратами, пане Вальс.
Це не поліцейські.
М, щось нечисто.
Відчиніть двері.
Відчиніть той стенд.
Перепрошую, ти. Так, ти. Ти не поліцейська, еге ж?
Ти теж ні. Що відбувається?
Слухайте. Що тут відбувається?!
Вже уявляєте, як у в’язничному душі читаєте співкамерникам лекції про етруське
мистецтво…
З брусочком мила в руці.
Знаєте, я вас зараз обрадую: я не з поліції.
Я не доноситиму, але в обмін заберу цю чарочку.
Це наш секрет.
Я хочу говорити з вашим… Ні, не чіпайте мене.
Сядьте на місце.
Покажіть значок і номер посвідчення. Хто головний?
Хто тут підвищує голос?
Хе. Я.
Що ви тут робите? Ви не маєте права сюди заходити.
Я знаю комісара Морана і звернусь до нього.
Добре, е, добре. Дістаньте будь ласка телефон, і разом з ним поговоримо.
Так.
Покладіть телефон на стіл.
Гаразд.
Я розблокую.
Тиша. Нема сигналу.
Е… Ви хотіли побачити мій значок?
Ось він. Беретта дев’ять міліметрів.
Ось ще один значок. Парабелум. Вісім куль.
Показати вам ще якийсь значок?
Ні. Ні, не потрібно, пане.
На кладовищах повно дурнів, які обирають не той день, щоб корчити з себе героя.
Щоб у вас не було спокуси доповісти про цю чудову вечерю,
будь ласка, покажіть документи, щоб ми знали де ви живете.
Ну ж бо.
М.
А ти підеш з нами.
-Запаморочилося у голові, га? -Ні, ні, ні. Ні!
Помічаєш? Помічаєш, як скрутило живіт?
Га? В роті сухість?
Так.
Ти мав подумати про це перш ніж говорити зі мною як з лайном, пускати пил в очі, та
й кому? Дружині?
Ні.
Ні? Тоді…
Дівчині?
Я не хотів кричати, п-п-просто занервував, клянуся вам.
Ви давно знайомі?
Кілька місяців.
Ти не усвідомлюєш, що зробив?
Ні.
Ось у цьому велич кохання: воно пробуджує в нас найкраще.
Навіть у таких нікчемах. Га? Стоїш на колінах,
благаєш, а ще мить тому вимахувався, кричав на мене.
Кохання скінченне, дурню.
Кохання скінченне.
Не варто втрачати за нього життя.
ПАПЕРОВИЙ БУДИНОК БЕРЛІН
У банді нова дівчина.
Ти казав, нас буде п’ятеро. Що вона вміє. Вибач, що вмієш?
Нічого. Вона тут щоб мовчки спостерігати. Як злодійка-стажерка. Вона,
е…
Яке прізвисько ти обрала?
Камерон.
Їздить на межі, живе на межі. Вона – чистий адреналін.
Але вона тут не з цих причин,
причина значно болючіша.
Е, будь ласка, сядь зі своїми новими колегами.
Вам мабуть цікаво, що ми робимо у цьому чудовому паризькому готелі?
Що ми робимо у цьому дивовижному місці, окрім…
М… Добре. Ми тут аби вивчити пограбування,
яке вразить усю Європу.
Усе почалося десять днів тому у Мадриді
з пограбування цієї речі. Це чара четвертого століття.
Скарб французького релігійного мистецтва,
вартий сорок тисяч євро,
але ми зробимо його вартим сорока чотирьох мільйонів.
Даміане.
Це наш паспорт для пограбування коштовностей на сорок чотири мільйони.
Ми створимо великий оптичний обман.
Як перетворити чару на шістдесят три коштовності європейських королівських
родин?
Зараз вони розкидані по тридцяти чотирьох містах.
Цюріх, Відень, Мілан, Санкт-Петербург…
Ну-у-у… Щоб пограбувати тридцять чотири міста потрібен час.
Точніше, один вечір.
Та спершу треба зістарити цю бронзову реліквію хлористим амонієм.
Отець Туро.
Я професор Сантана з Політехнічого університету Саламанки.
Професор Васкес, експерт з релігійного мистецтва.
Вони головні з керування георадаром і розкопок.
Приємно познайомитись.
-Ви знаєте нашу мову? -Моя мати з тих країв.
Ах, чудово.
Я знаю хто ви. Прочитав в Інтернеті.
Він прочитає про нашу археологічну роботу
у більш як шестистах п’ятдесяти джерелах, які я залила в мережу.
Про розкопки, розпродані книги, публікації у наукових журналах,
знахідки і визнання.
Ходімо зі мною, будь ласка.
Залюбки.
Добрий ранок, хлопці. Ви чудово працюєте.
Чи не могли б ви на на мить залишити одних?
Ми допомагаємо колишнім в’язням повернутися до суспільства. Цих хлопців
відпускають працювати.
Тут ми даємо їм роботу, завдяки якій вони отримують другий шанс у суспільстві.
Це дивовижно.
Звичайно, і дуже доброчесно.
У архівах собору в Сантьяго ми знайшли документальні згадки про стару церкву
розташовану у цьому самому місці.
Про неї згадується як у твердженнях паломників, так і у цьому бенедиктинському
писанні.
Він так захопиться паперами й латинськими слівцями, що не встигне
подумати.
І у писанні соборної церкви Сан-Мартан-де-Шамп.
Ось тут, де сказано «Агнус Дей, кві толліс пекката мунді».
Я не розумію… Це писання п’ятого століття, а мою церкву засновано у тисяча
двісті сороковому.
Якщо наші знахідки істинні, найстаріша церква Парижу не абатство
Сен-Жермен-де-Пре…
…а та у якій ви стоїте.
Що буде, якщо священику, який обожнює свою церкву, сказати…
…що просто у нього під ногами можливо безцінний скарб?
Вилятиме хвостом як песик.
Ч-чому б нам не спуститися у крипту з георадаром, який ви привезли? Щ-що
скажете?
Чекайте.
Георадар знайшов фундамент.
Має одну перевагу: скільки б хтось не вдивлявся, він не зрозуміє ні на гран, що
там на екрані.
На глибині приблизно п’яти метрів.
Отець Туро
дивитиметься на нас, шукаючи підказки, щоб зрозуміти, що відбувається…
…І бачитиме наші очі, що світяться – стримані емоції.
Він відчує,
що це історичний момент.
Облицювання.
А це можливо напівкругла арка.
І в мить, коли цукерка
вже буде у нього в роті…
Ми його обламаємо.
Не зрозуміло.
Що незрозуміло?
Те, що георадар знайшов рештки, не значить, що внизу є будівля.
Треба більше доказів, щоб почати розкопки.
Ми повинні пробудити в ньому непохитну віру, бо
на одному його ентузіазмі ми не виїдемо до фальшивих розкопок.
Для цього потрібно щось предметне.
Навіщо нам фальшиві археологічні розкопки у крипті?
Тому що… Ем… У цій крипті є таємний вхід…
У катакомби Парижа.
Триста кілометрів тунелів на глибині двадцяти метрів, які ведуть до всіх
куточків міста.
Насправді ми хочемо потрапити сюди.
За сорок п’ять метрів від крипти.
Куди всі європейські аристократичні родини відправлять свої коштовності…
…щоб дядько Берлін їх забрав.
А що там? Сховище якогось банку?
Музей?
Ні. Найважливіший аукціонний дім у всьому Парижі.
Е… Є одна проблемка.
Проблема?
Лоти надійдуть не всі одразу,
їх присилатимуть поступово з усіх тридцяти чотирьох міст.
Але… Чекайте… Як тоді ми вкрадемо їх за один вечір?
Дізнавшись дату останньої поставки.
Саме тому ми тут… У цьому готелі.
У будинку навпроти живе мсьє Поліньяк, директор аукціонного залу.
Він єдиний знає точну дату і час.
-Не хочеш змінити зачіску? -Мені добре й так.
Точно?
Так. Пф!
Обов’язково виряджатися як на весілля?
Кейло,
багато злодіїв мають дурну звичку одягатися як злодії, у зручний одяг…
…Як ті, хто одягає спортивний костюм, коли кудись летить.
Та якщо збираєшся зламати замок у багатому районі Парижа, краще одягтися як
на свято.
Ви не згодні?
А з цим тортом хто подумає, що ми злодії? М?
М… Е, Рою… Ти здивуєшся, але навіть у коханні є червоні лінії. =
Ні, я не можу…
Ні. Зовсім ні.
Це вона дивилася на мене, а я пішов.
Чудово, якщо вона дивиться, ти йдеш геть. Ти все добре зрозумів. М.
Послухай, у цієї дівчини за плечима багато драм, і зараз не час для цього.
Між іншим – вона була у психіатричній лікарні. Хм.
Оскільки з мене погана батьківська фігура…
Ним будеш ти. Ти дбатимеш про неї…
Але не позирай на її татуювання, тримай відстань, стався з повагою.
Ти зрозумів, про що я кажу?
Зрозумів.
Добре.
Увага. Вийшли з будинку. Треба поквапитись.
Брюсе, стеж за ними, раптом повернуться.
Ви надто напружені.
Ви пара, йдете в гості до друга на свято…
…а не на похорон.
Ти на мене налягаєш, я не дотягуюся.
Я тебе прикриваю – йдуть двоє.
Заважаєш. М.
Я намагаюся встромити відмичку у сантиметрову щілину.
Якого біса?
Тепер встромляй.
Відчинено.
Кейло, твоя черга.
Агов! Зачекайте мене!
Люба!
Добрий день.
Рою, перевір сходи.
Тут три замки.
Обережно, у вестибюлі сусід.
Поквапся.
Тут.
Все.
Перший.
Другий.
Камерон.
Шість-п’ять-сім-вісім.
Відчинив.
Є сигнал?
Є.
Добре. Бачиш?
Бачу.
Гаразд.
Є дванадцять точок. На вихід.
Йдемо.
Ховайся.
Дідько. Хтось йде.
Сигналізація.
Тс.
Геть. Геть.
Він вийшов.
Що це за чоботи, мушкетерко?
Цей тип вже на вулиці, виходьте.
-Поговоримо? Ні, тут краще. -Авжеж, заходь.
Я слухаю.
Я не сказав раніше через мікрофони.
Раніше – це коли я відмикав замок, а ти схопила мене за зад.
Як на мене, ти перетнула межу.
Я це кажу не тому, що якось погано до тебе ставлюся, це не так.
Просто стосунки мають бути професійні.
Це було професійно, я допомагала відмикати замок.
Та не хвилюйся, я тебе почула. Бувай.
Ще я бачив тебе у дзеркалі. Ти дивилася, як я переодягався.
Це якось дивно.
Я хотіла зібрати спокусливий образ.
Іноді я прокидаюся вночі… І мастурбую.
Щоб знову заснути, знаєш?
Можна просто купити пігулки.
Он як?
Тобто від безсоння.
Візьму на помітку. Щось ще порадиш?
Не хочу непорозумінь.
Яких непорозумінь?
Щодо стосунків. Чи думок про стосунки, чи припущень про можливість стосунків.
Ясно.
Знаєш, які були мої останні стосунки?
Перші,
і відтоді єдине, що я бачу у кожному з ким сплю – термін придатності.
Ось тут. На чолі.
Двадцять п’яте жовтня.
Тож не переймайся, не буде жодних непорозумінь.
Прояснили.
Чому б тобі не спуститися у вестибюль і не випити молочний коктейль? Ти такий
елегантний у цих окулярах Гарі Потера.
Вони не для зору.
Я ношу їх, бо це стильно. Берлін подарував.
А, Берлін.
Ми з ним давні друзі. Я тут як його замкомандира.
І що, ти робиш усе, що він скаже?
Він наказав прийти і поговорити зі мною?
Ти такий слухняний.
Так, і ще дещо просив. Він просив, щоб я тебе няньчив.
Бо схоже, твій компас трохи збився.
Тому слухай… Поводься чемно. Або залишишся без коктейлю.
На добраніч, замкомандира.
Є новини?
Вони сплять. Чому ти встав?
Не можу заснути.
Щось про неї чув?
Адресу її адвоката і номер її рахунку.
Що ж… М… Третє розлучення важче першого, але… Думай про хороше. Добре, що
це скінчилося, бо це була погана історія.
Я зі своєї дружиною двадцять чотири роки…
…але до неї мав дві лайняні історії.
-Щоб зустріти кохання життя… -Ні, ні… Будь ласка, не треба, Даміане, не
починай. Кохання життя – це повна брехня.
І вибач, що я це кажу, але… Кохання видихається.
Воно має сенс лиш на початку. Це найкраща частина. Коли про неї тобі нагадують пісні,
коли…
Коли розмовляєш із нею за вечерею, і не можеш спинитися, і постійно посміхаєшся.
М-м… Ні, ні, ні, е… Кохання – це якраз те, що приходить потім, коли чари
зникають.
І… І тоді можна вечеряти у тиші, тому що… Вам спокійно… І одним поглядом читаєте
думки один одного.
Як можна любити ту, кого не знаєш?
Схоже, третю дружину я погано знав.
Даміане, але… Мене не згубив мій третій шлюб, хоча він був пекельним.
Більш того, я приїхав у Париж, щоб насолодитися спокоєм на самоті, але потім…
Не знаю… Потім… Потім мені стало тут сумно… Я сплю один у величезному ліжку.
Не маю планів, не маю… Нікого близького…
Про кого б постійно думав…
Як одержимий.
Енергія любові.
Ось чого бракує.
Лягай спати, я залишуся тут.
М… Трохи посплю у твоєму ліжку, і все.
Чому це у моєму ліжку?
А що?
Доміане, людське тіло виділяє токсини: вушку сіру, піт, запахи, рештки шкіри,
волосся.
Дідько, не знав, що ти такий прискіпливий.
А що ти хотів? Ділити ліжко як працівники у п’ятизірковому готелі?
Щоб тебе. Посплю пару годин і прийду.
ПРО РАЙ, ШАРЛЬ ДЮПОН
ПОЕТИЧНА АНТОЛОГІЯ, ВІНІСІУС
ВАНЕСА ПАРАДІ
А тепер я хотіла б, щоб ви послухали, як співає моя подруга, Каміль.
Дайте їй гітару.
Це мій собака.
Тієї миті… Після багатьох безсонних ночей…
Я заснув.
Притиснемо.
М, добре. Е… Подай гумовий молоток.
Ти чого?
Нічого.
Я бачила.
І-і що такого? Не можна роздивитися?
Ні, не можна. Це огидно.
Не знаю, я люблю, коли мене роздивляються, наприклад, коли роздягаюся
на пляжі.
Подобатись не огидно.
Знаєш що огидно? Коли знімають сорочку, і волохатий живіт висить над ременем.
До речі, розповім таємницю.
Щоразу перед виходом з дому я натираю тіло олією.
Так, коли знімаю сорочку на пляжі, воно трохи виблискує.
Ого. Авжеж так значно краще.
Що таке? Ти і трахатися не любиш?
Що? Ти так це запитуєш, неначе це якесь хобі. Типу-у риболовлі чи тенісу.
Слухай, просто… Щось тобі до вподоби, а щось ні.
Я от обожнюю трахатись.
Особливо першого разу, коли можна… Дізнатись одне, інше… М… Всяке різне.
Що означає одне, інше?
Мм… Ну… Коли зустрічаєш дівчину, ти… М… Не можеш не уявляєш різні речі.
А у ці миті дізнаєшся, якого кольору у неї нігті на ногах, яку вона носить білизну,
чи голиться там внизу…
Знаєш, такі хлопці як ти – вимираючий вид.
Ти не помітив, що більше ніхто брудно не жартує і не свистить жінкам?
Що оце… «Яка дупка, міцна як горішок» вже не кажуть?
Гаразд, гаразд, я нічого не казатиму. Мовчу.
Готово.
Скажи тільки, ти уявляв, як там у мене?
Е… Я вже казав, коли ми знайомимося з дівчиною… Ми уявляємо різне.
І… Як ти мене уявляв?
Біла спідня білизна, бавовняна, спортивна, і неголена.
Припини, досить.
Що сталося? Я сказав щось погане? Не страшно, якщо там кущики.
Ні, просто ти завжди говориш про одне. Про секс, про білизну і волосся. Ми не
порозуміємося, бо ти зверхній. Одягни каску.
Вже закопали?
Так.
Добре. Рою, Камерон, помітимо сусідню зону, ніби ми там розкопували.
Всім добрий день! Даміане, Даміане.
Вже опівдні. Де тебе носило?
Просто я… Трохи проспав.
-М. -З собакою. І я у хотів лишитися там
жити з тими людьми і тим собакою, уявляєш?
-У мене є прохання. Ходімо зі мною. -Хмм…
З тобою?
Так, звичайно, поговорити з нею. Е… Даміане, ти сам знаєш, як це буває, коли
кимось захоплюєшся і хочеш усе дізнатися про неї – хто вона, як говорить…
Як сміється… Якби ти бачив її посмішку. Яскрава!
Вчора я повернувся тебе замінити, а тебе не було.
І мадам Поліньяк теж не було вдома, у на жодній з дванадцяти камер. Тому я подумав…
Це звучатиме абсурдно, але… Чи ця жінка раптом не дружина Поліньяка, не скажеш?
Вона сама, але як одне стосується іншого, Даміане?
Ми тут влаштували велике дійство – археологічні розкопки, чорт забирай.
Ми наповнимо аукціонний зал цього чоловіка перекриттями, бурильними
молотами, бульдозерами…
А ти мене просиш сходити з тобою на каву з жінкою типа, якого ми пограбуємо?
Ти правий. Я відчайдушно хочу познайомитися з тією, хто поставить під
загрозу план і…І вашу безпеку також.
Андресе, у світі цілих чотири мільярди жінок. Не ускладнюй все, фліртуючи з
дружиною чоловіка, якого ми пограбуємо.
Пс! Священик йде.
Професоре, тут щось є.
Сигнал досить сильний.
Схоже, річ бронзова.
Це чара!
Схоже, вона візантійська, у чи не так?
Потрібно більше часу на розкопки, отче. Ще принаймні е… Три тижні. І важка техніка.
Я попрошу, щоб надворі звільнили місце для машин.
На що саме ми тут чекаємо?
Бувало… Е… Що ти побачив жінку у метро чи у поїзді, і тобі хотілося дізнатися про
неї більше?
Так, авжеж.
Зі мною це сталося вчора вночі у цьому барі.
Я хочу дочекатися, коли вона прийде знову, і завести з нею розмову. Дві хвилини. Дві
хвилини, і все.
Ні, цього замало. Годинку – випити кави, познайомитись.
У цьому якраз ключ – дві хвилини.
Коли кимось захопишся, стаєш одержимий, а як станеш одержимим – тобі
кінець.
Бо станеш вразливим.
Ти перетворюєшся на одного з дурнів, які щовечора підходять до неї, намагаються
розсмішити, благають про зустріч.
Тому треба діяти навпаки.
Як це – навпаки?
За військовою тактикою: наблизитися, вдарити, втекти.
Підійти до неї, побесідувати і після цього йти геть.
Нехай вона буде вражена, що перший за багато років чоловік думає у не лише про
те, як би зайнятися з нею коханням.
М. Розумна тактика.
Ось. Ось вона.
Рою, Рою… Зайди і привітайся, ніби ми друзі, які не бачились кілька років. Через
дві хвилини, Рою, ні хвилиною більше, гаразд? Е… Книгу, книгу. Дай.
Дякую, Бастіан.
Тобі круасан і апельсиновий сік?
Так, будь ласка.
Гаразд.
Дякую.
-Добрий день, мсьє. -Добрий день, мсьє.
-Чого бажаєте? -Каву з молоком, будь ласка. Дякую.
Перепрошую… Ви Каміль?
Так. Ми знайомі?
-Ні, ні. Я у Парижі у відпустці. -Дякую.
Мене звуть Сімон.
Вчора ввечері я мав задоволення слухати, як ви співаєте.
Ви мене вразили.
Я знаю іспанську.
Насправді я мексиканка. Камілла.
Хоча тут мене називають Каміль. Я вісім років живу в Парижі.
І дякую за добрі слова, але… Я просто жахливо співаю.
ПРО РАЙ, ШАРЛЬ ДЮПОН
Любите Дюпона?
Невже ви теж його любите?
-Мерсі. -Йде важко, якщо чесно.
Занудний.
Правда ж? Ношу з собою, щоб колись дочитати. Чи краще у загубити.
Ви могли підійти вчора.
Ні, ні, не хотів заважати.
О, е… Знаєте, коли ви там співали,
я не міг викинути з голови думку, які улюблені пісні у списку цієї жінки?
Хм… Я придумав принаймні двадцять чи тридцять пісень.
Я не маю списку пісень, але… Маю платівки.
Спробуйте вгадати одну, раптом вийде.
Назву не одну, а дві.
І якщо вгадаю, ви запросите мене у на вашу думку незвичайне місце.
На «В». Ванеса Параді… І Вінісіус де Морайес.
-Так! Вгадали обидва рази! -І зараз я повідомлю гарну новину. Е…
Не треба мене нікуди запрошувати, бо я зустрічаюся з другом, якого не бачив…
Пф…О… А… Ось і він.
Давно не бачилися.
Як ти?
Скільки років!
Так. Хм.
Як ти?
Е… М… Добре. Е… Що ж, е… Я ще якось прийду, може пощастить ще раз почути, як
ви співаєте.
Рада знайомству.
Радий знайомству.
Насолоджуйтеся Парижем.
Дякую, я обожнюю Париж. До побачення.
До побачення.
Добре, добре. Спокійно, ходімо, ходімо. Добре, а зараз ми сядемо ось тут, так?
Ближче до дверей. Подивимося, чи впало насіння інтересу. Га?
Як це дізнатися?
Дуже просто. Якщо пройшовши повз нас, вона подивиться чи посміхнеться, значить
справу зроблено. Друже, ні, ні, не дивися.
Е, м… Розкажи щось, Рою. Як твоя бабуся?
Бабуся?
Вона йде, вона йде. Розповідай про бабусю. Ну ж бо.
У… У неї все… Все добре, вона вдома, як і завжди. Вона домосідка. Коли ми
приїжджаємо до неї…
Дідько. Але що сталося? Е… Навіть не глянула.
Е… Ну, я певен, що ти помітив, але Ця жінка – дружина мсьє Поліньяка. Це навіть
на краще. Вона заміжня.
Ні. Ні. Це тому що я не звернув уваги. Так? Бо я не втріскався у неї як всі інші
чоловіки.
Може вона така самозакохана, що прийняла нас за пару геїв?
До того ж, вона бачила, як ти махав руками, коли увійшов, Рою, так ніби
побачив Мадонну.
Ти сам сказав поводитися як друг, який не бачив тебе кілька років.
І-і-і дозволь спитати, навіщо ці три цьомки, Рою?
Тут у Франції так вітаються.
Хіба ти француз? Чи я француз? Чорт забирай, це дивно, коли два чоловіки
цілуються.
Так.
Насіння не зійде.
Ми зруйнували ці стосунки.
Мсьє. Ви забули свою книгу на барі.
По пиці видно, що Дюпон – не моє.
Камерон, по дорозі маркуй тунелі. Є люди, які звідси так і не вийшли.
Туди.
Туди?
Ні.
Туди.
Це саме те місце.
Вириємо тунель довжиною чотирнадцять метрів під нахилом двадцяти семи градусів.
Упремося прямо у підпорну стіну підвалу аукціонного залу. Треба рити суворо у
напрямку лазера.
"К. ДЮРАН НА КОНФЕРЕНЦІЇ З СУЧАСНОГО МИСТЕЦТВА"
Так?
Любий, я спізнююся.
Приготуй моє вбрання і принеси його вниз, будь ласка.
Інакше не встигнемо на концерт.
Який концерт?
Я казала тобі три дні тому.
Я забув. У мене вечеря в італійському ресторані. За пів години.
Я казала, що для мене це важливо, грають мої друзі.
Шефе, сім’я французів свариться. Він забув, що вони йдуть в оперу. Вона
розлючена.
Єдиний раз попросила. Я відвідую…
…тисячі твоїх заходів.
Ах, Каміль, я не можу змінити протокол так пізно, люба.
Якби ти нагадала хоча б вранці.
То тепер я маю тобі нагадувати про речі, які ти мені обіцяв?
Забудь.
Сходжу сама.
Щоб вона нагадувала про його обіцянки? Який тюхтій!
Смокінг. Мені потрібен смокінг.
Куди ти йдеш?
До опери.
Відполіруй черевики, машинка в коридорі. Хутчіш.
Професоре Васкес?
Слухаю, отче.
Я приніс вам освіжаючі напої і дещо попоїсти.
Не треба було обтяжуватися.
Що ж… Я хотів про дещо вас попросити.
Можна позичити чару?
Е… Чару? Навіщо?
Я їду в подорож до Іспанії, і хотів би відвідати ваш університет, і звичайно,
показати її ректору.
Ми зазвичай не повідомляємо про розкопки, поки не отримаємо результатів
роботи.
З багатьох причин, але здебільшого задля безпеки.
Гм… П-проте ректор має знати про це.
Це справедливо. Як він може не знати, що у нас тут чара четвертого століття, і
можливо найдревніша церква у Парижі?
Думаю, зараз не час, отче.
Я розумію, що ви самі хочете йому повідомити, але ця церква моя, отже я йому
повідомлю. Хм.
Де чара? А.
Чому не може взяти чару?
Його церква.
Його чара.
Він забере.
ОБЕРЕЖНО ЗЛИЙ СОБАКА
Дякую, професоре. Мені час пакувати валізи. У мене рейс о пів на дев’яту. До
побачення!
Даміане?
Священик їде з чарою.
Збирається пройти з нею європейську митницю і показати ректору університету.
За дванадцять годин обман розкриють…
…і тут буде поліція.
Великий план, над яким ми працювали місяцями з безсонням і ейфорією,
руйнувався через марнославство священика.
Я мав нагадати йому, що гордість – це смертний гріх, і що забувши про це, він
може потрапити у пекло.
Але вона була по той бік вулиці, не знаючи, що чекає на мене, і що ми могли б
створити найпрекрасніший роман в історії.
Планети стали так, що у мене з’явилася можливість сходити з нею до
опери.
Це була моя дилема. Я мав обрати з двох речей, на яких тримається світ:
Гроші чи кохання?
Рою, слухай уважно.
Треба перехопити чару, зрозумів? Зроби все, щоб її повернути.
Мені чхати, якщо доведеться повісити його у бісовій вбиральні аеропорту, але не
повертайся без неї.
Кому не байдуже, що кохання закінчується чи видихається? Якщо це єдина причина, щоб
жити.
Каміль. Каміль.