Тоді ми будемо готові запускати другий акт
цього чудового фокуса.
Як відчинити сховище зі стінами зі сталі товщиною 25 см.
І, важливіше, заходити непомітно,
наче це обертові двері п'ятизіркового готелю.
Виступ, гідний Девіда Коперфілда.
Що буде, коли ти контролюватимеш камери?
Я запишу відео порожнього сховища й передкамери
й запускатиму їх, коли потрібно.
Овва. Величезна пляшка французького шампанського.
Прошу вибачення.
Брюсе, ти любиш шампанське?
Так. Не п'ю його щодня, але полюбляю.
Візьми цю пляшку й налий собі келих.
Ні. Якось іншим разом.
Ні.
Ми вже перервали Кейлу, тож прошу, прийми моє запрошення.
Не будемо затягувати ситуацію. Відкривай.
Ні. Смакуй його.
Відчуваєш, як ці цитрусові перли лопаються у тебе в роті?
-Так, я відчуваю перли. -Так, це воно.
Ні.
Шампанське — це ігристе вино.
Відкорковане воно починає втрачати аромат.
Ти доп'єш цю пляшку. Прошу тебе.
Повернемося до плану чи ти хочеш чогось іще?
Я готовий продовжити.
З'їж це, бо сп'янієш.
Легко сплутати з класом початкової школи, так?
Можна вставати, кидати крейду, відчиняти холодильник…
Ви почуваєтеся як у школі тому, що ми тут вивчаємо план.
Однак є одна важлива, хоч і невеличка, відмінність.
Якщо хтось облажається — ти облажаєшся —
покаранням буде не біг у шкільному дворі.
Тебе одразу посадять.
Шістнадцять років у Франції.
Кожен, хто не вивчить план, наражає наші життя на небезпеку.
ПАПЕРОВИЙ БУДИНОК БЕРЛІН
Процитую одного генія, що допомагає мені планувати деякі грабежі:
«Грабіж — це не план, а конспект».
І чому ця людина не з нами?
Він планує власний грабіж.
Це буде фантастика.
Він готувався до нього половину життя.
Але твоя правда.
Вас цікавить, чому я не найняв грабіжників з 20-річним досвідом,
а обрав усіх вас.
Причин дві.
Перша — грабежу потрібен лише один мозок.
І це Даміан.
Друга — професіоналів більше хвилює їхнє его, ніж задоволення.
У цьому грабежі его моє.
А задоволення ваше.
Дуже сумно працювати з людьми, які не відчувають захвату.
Тоді як ви всі неймовірно піддатливі.
Ви навчитеся бути такими, як я хочу.
Ви інтегруєтеся в мій код.
Наприклад, ти, Брюсе, більше ніколи не перериватимеш заняття.
-Так? -Ніколи, пане.
Але третя й найважливіша причина —
в оточенні молодих схвильованих людей ти сам стаєш молодим.
Так, Даміане?
Ентузіазм, свіжість, краса.
Усе, заради чого варто жити.
Тому ми вивчаємо план у цьому номері п'ятизіркового готелю.
Не в ангарі й не у квартирі на окраїні,
як ті шахраї, що ховаються, наче щури, і носять чорне.
Якщо нас начинять кулями на порозі аукціонного дому,
ми лишимо п'ять прекрасних трупів…
і Даміана.
Дякую за комплімент.
Якщо ніхто не хоче перервати…
Кейло, прошу, продовжуй.
Що буде, коли ти отримаєш контроль над камерами?
Я запишу відео порожнього сховища й передкамери.
Запускатиму, коли потрібно.
Записую.
Зможу відправляти відео порожніх приміщень на екрани охоронців.
А якщо пан Поліньяк зайде у сховище покласти прикраси для аукціону?
Камери записуватимуть у реальному часі.
А якщо ми зайдемо їх украсти?
Тоді я ввімкну запис і охоронці бачитимуть порожнє сховище.
Запускай петлю.
ЗАПИС
Запис чи жива трансляція?
НАЖИВО
Ти думаєш, що бачиш цей самий момент.
А злодії тим часом розколупують цемент.
Я поет.
Увійшовши в передкамеру,
ми розріжемо задню стіну сховища вздовж стиків, що з'єднують метал.
Чистий розріз, що прибере семитонну плиту.
І як розрізати цю плиту?
Найточнішою системою.
Газові різаки лишають сліди.
Уявіть дріт, що ріже з точністю діаманта,
з двонаправленим мотором.
Ми різатимемо сталь на швидкості 40 м/с.
Це буде наша система.
Під'єднайте сталь до крана.
Тоді причепимо гачки, щоб кран міг її підняти на 50 см.
-І де буде кран? -Просто над сховищем.
Конструкція сховає два вставлені шківи.
Кран підніматиме сталеву плиту, наче це двері гаража
на пульті керування, лишаючи нам стільки місця,
скільки треба для входу.
Петля сховища активована.
ЗАПИС — НАЖИВО
Так! Неймовірно!
Чудово!
Кейло, скажи Берліну, що ми зайшли.
Берліне, Даміан каже, що ми у сховищі.
Ми змогли.
Ми в клятому сховищі.
Скажи Даміану, що він геній.
Він виграє цьогорічний «Оскар» за найкраще пограбування.
Даміане, Берлін каже, що ти геній і що виграєш «Оскар» за найкраще пограбування.
Ви всі виграєте за найкращу кримінальну банду.
Каже, ми всі виграємо за найкращу кримінальну банду.
Не забуваймо про тебе, мозок.
Ти генійка.
Як виглядає сховище?
Порожнім, як і очікували.
Коли прибуде остання прикраса, зайдемо туди по червоній доріжці.
Але до цього ще кілька днів.
А тим часом насолоджуймося Парижем.
Як твій день, мон амур?
Розкажи.
Ти про мене думала?
Чесно — так.
Я подумала, що добре зробити таке, чого ще не пробувала.
Не знаю. Щось божевільне.
Наприклад?
Зайнятися коханням у туалеті ресторану з трьома зірками Мішлена.
Закладаюся, тут ще ніхто такого не робив.
Це буде наша спадщина.
До кінця життів ми будемо першими, хто це зробив.
Що скажеш?
Ой.
Тепер подивись мені у вічі, знаючи, що на мені нічого.
Визнаю, ти мене завела.
Я чекатиму на тебе в жіночому.
Не барися.
Мій чоловік… Він щойно увійшов.
Що робити?
Вставай і привітайся.
Скажи, що я дурний арт-дилер. Терпіти мене не можеш, хочеш піти.
Скажи, що я грубий сноб. Я впораюся з роллю.
Не думай, іди.
Пане Мартінесе, познайомтеся: мій чоловік, пан Поліньяк.
Який збіг, що ми всі опинилися тут.
-Радий знайомству. -Він іспанський арт-дилер.
Я тобі казала, що сьогодні з ним обідаю. Пам'ятаєш?
Ви не проти, якщо чоловік приєднається?
У вас проблема?
Я нестерпний? Вам не сподобалася розмова?
Чи ще гірше?
Може, ви така егоїстка, що через мою люб'язність
ви думаєте, я залицяюся?
Пробачте, я не розумію вашого тону й натяків.
Усе просто, юна леді.
Не треба було кликати на порятунок. Я йду.
Я торговець з репутацією.
Я хотів займатися з вами справами, а не розстібати штани.
Тихіше тут, мачо.
Ви перегинаєте.
Це публічне місце, тут обмінюються люб'язностями.
Вона заслуговує поваги.
Ясно тобі?
Звісно.
Гарно вам поговорити.
Що я накоїла?
Що ж я накоїла?
Я так нервувала!
У мене скроні пульсували. Щелепи стиснулися від напруги.
Лише й думала: «Мої трусики зараз виваляться».
Я божеволію.
Я відчуваю провину за зраду.
Але водночас я така схвильована!
Їдьмо з Парижу.
Замок, спа, будь-що.
На вихідні.
Лише ми удвох.
Наче решти світу не існує.
-Отак? Без одягу і решти? -Кохана.
Ми в Парижі, місті прет-а-порте.
До того ж, тобі потрібна білизна.
Дай сюди.
Що я скажу чоловіку?
Ми збиралися провести кілька днів у котеджі в Шантії.
Скажи йому, у тебе термінове відрядження.
Нема коли навіть зайти додому.
Пам'ятаєш, я сказала, що не можу заснути, бо…
боюся пропустити щось дивовижне?
Я так більше не почуваюся.
Тепер таке відчуття,
наче я переживаю все, чого хотіла, і ще більше.
З тобою.
У світі вісім мільярдів людей.
Але ось ми тут. Ти і я.
Будьмо!
Уперше я сюди приїхав багато років тому, з дружиною, на машині Dyane 6.
Відтоді ми офранцузилися.
Щодня багет, на сніданок круасан,
і коли можна, бургундське.
-«Мулен Руж»… -Я спробую?
-Рататуй… -Дрібний горошок…
-Так, горошок. -Так.
Можна мені аванс за грабіж?
-Навіщо? -На ці чотири дні.
У Новому Орлеані крутий фестиваль електронної музики.
Я хочу відірватися.
В Новому Орлеані?
Ти знаєш, де це?
Мені байдуже, година автобусом чи 20 літаком, якщо для доброї справи.
-І що за добра справа? -Розваги.
Абсурдні пригоди з невідомим кінцем.
Давай зі мною. Париж. Новий Орлеан.
Навіть звучить добре.
Ні, я люблю знати, чим закінчаться мої пригоди.
Ти нудний.
Якщо не Новий Орлеан, відсвяткуймо в Парижі.
-Шампанське для всіх. -Так. Шампанське.
Я шампанське якось не дуже.
Вибач, чуваче.
Неймовірно смачно.
Моя дружина.
Ви студенти Сорбонни. Не говоріть іспанською.
-Привіт, люба. Як ти? -Привіт, Даміане.
Ти застала, як я п'ю зі студентами
на даху в Парижі.
Це так богемно. Ось мої студенти.
-Салют! -Привіт. Бонжур.
От підлабуза. Вона каже, мої лекції казкові.
Звідки ти знаєш французьку?
У дитинстві жила тут кілька місяців.
Як круто.
Париж зараз прекрасний.
Романтичний, як завжди.
Коли я закінчу аспірантуру,
може, зустрінемося тут?
Як 20 років тому.
Ми цілувалися на верхньому поверсі Ейфелевої вежі.
Ти боявся висоти.
Воно було того варте.
Я тут подумала.
Для мене це було нелегке рішення,
але я вважаю, нам краще розійтися.
Даміане, ти чуєш? Усе добре?
Так.
Нічого, що ти так думаєш. Я…
Я теж іноді думаю, що…
варто дати одне одному більше простору,
подивитися збоку й повернутися сильнішими.
Із запалом. Наче почати спочатку.
Даміане, ми надто довго даємо одне одному простір.
Твої курси по всьому світу. Семінари.
Твої неурядові організації.
Я говорю про кінець.
Пробач. Я погано сприйняв новину.
Ти завжди казала, що я кохання твого життя…
А ти — мого. Ми це сказали одне одному чотири чи п'ять місяців тому.
Ти можеш бути коханням мого життя,
але це не означає, що ми завжди будемо разом.
Але…
Якщо я кохання твого життя, розлучатися немає сенсу, люба.
Не називай мене любою.
Гаразд, Кармен. Пробач, звичка.
Не дзвони мені якийсь час, добре?
Стільки спогадів з Парижем.
Ми йдемо тусити. Ти з нами?
Хочете, щоб я накидався шотів
і танцював зі студентками в барі «Бридкий койот»?
Ні, дякую. Я стежитиму за моніторами.
Я теж лишуся. Складу тобі компанію.
-Серйозно? -Серйозно?
Так.
-Кейло? -Так.
-Що «так»? -Так, я згодна. Ходімо.
Тоді йдемо тусити!
Так, за тиждень.
ОРЕНДА МОТОЦИКЛІВ
Усе дзвонять з оренди байків.
Скажи, де ви припаркувалися.
Чуваче, забудь про байк.
Мені дзвонять щодня. Ти не розумієш?
Погрожують віддати мій паспорт поліції.
Брюсе, ти збираєшся вкрасти 44 мільйони коштовностями.
Ти їм віддав фальшивий паспорт.
Але з його фото.
Якщо він притягався, поліція зможе його зловити
програмою розпізнавання облич.
Кажи, де мій клятий байк.
Ти бачив шампанське.
Що зробить Берлін, коли дізнається, що поліція дивиться на моє обличчя?
Це клята зачіпка.
Тоді нам каюк.
Він у в'язнів священника.
Що?
Я принесла піцу.
Без анчоусів. І бургундське, як ти любиш.
Гаразд.
Ти не їв після розмови з дружиною.
-Ви посварилися? -На кшталт того.
Точніше, вона мене кинула.
Вітаю в клубі.
Не зациклюйся на цьому.
Усі стосунки закінчуються.
Стосунки — це купка гарних митей
усередині катастрофи.
Як «Титанік».
А що «Титанік»?
«Титанік». Це кохання.
Ти починаєш танцювати на бенкетах.
І раптом ви в Маріанській западині.
Для порятунку лише одна дошка.
Один з вас замерзлий чіплятиметься за неї, а інший потоне в океані.
Вечеря. Романтика. Перепихони в машині.
Рука на запітнілому склі.
Це хороші моменти у великій катастрофі.
Говориш як 50-річна розлучена з двома грижами.
Він тобі зробив так боляче?
Трошки.
Ось, що я отримала.
Біль в обмін на мудрість.
І знання, що, переживши «Титанік», не треба на нього повертатися.
Ні, це не мудрість. Це опущені руки.
Я не здамся.
Я повернуся в Іспанію
і нагадаю, чому я кохання її життя.
Добре. Тільки порада.
Хай вона буде одна, коли ти зайдеш.
На що ти натякаєш?
Слухай, Даміане.
Якими б гарними не були ваші стосунки, вони згасли.
Твоя дружина пішла далі.
Їй набридло почуватися винною через нове кохання.
Тому кинула тебе по телефону.
Сподіваюся, я помиляюся. Та якщо це не так, вітаю в клубі.
Ти дивися і їж піцу. Мені треба подумати.
Обожнюю це місце.
Тут так спокійно.
Я стільки місць у Парижі хотіла б тобі показати.
Деякі японські сади,
де можна загубитися і забути про світ.
Ринок Барбес,
де фермери продають дуже гарне вино.
І фермерський сир. Любиш сир?
Я за нього вбити готовий.
Іноді навіть овець приводять.
О, і кафе. Старе кафе.
У них просто божественна кава.
Там дуже гарно.
У них старовинні стільці й нікелева стільниця.
Люблю такі місця.
Щоразу в Мадриді я йду в одне місце,
у кафе «Буенос-Айрес».
«На зернах бразилейро вашого обсмаження».
Сімоне,
ти не зможеш лишитися ще?
Я можу лишитися назавжди.
Кинути все.
Мій дім, роботу, друзів…
Кому це потрібно, коли я можу мати життя в Парижі з тобою?
Ти серйозно?
Звісно.
Було б чудово.
ФРАНСУА
Це Франсуа.
Ти не проти, якщо я відповім?
Ні, звісно.
Франсуа?
Каміль, ти подорожуєш сама?
Ти лишила на ноутбуці відкриту пошту.
У мене був неймовірно важкий день через отримання лотів
з аукціонними прикрасами й…
Я зайшов додому переодягтися і побачив твій ноутбук.
Я читав твої любовні листи.
Про те, що з ним ти відчуваєш таке, чого не відчувала роками.
Ти йому надсилала пісні, ті самі, що слухаємо ми.
Наскільки я бачу, ви гуляєте тими місцями, що й ми з тобою.
Я читаю його ім'я: пан Мартінес, експерт з мистецтв.
Це той іспанець з ресторану.
Франсуа.
Я можу пояснити. Гаразд?
Він читав наші листи.
Усе бачив.
Я маю з ним поговорити.
Ти не міг би ненадовго мене залишити?
Звісно. Дай мені знати, коли захочеш, щоб я повернувся.
Мачо!
І хто тепер мачо?
Подивимося, хто тепер перегинає.
-Добридень! -Вітаю.
Привіт. Зіграєте з нами в карти?
Я б залюбки зіграв з вами, панянки,
але я такий охоплений коханням!
Мені хочеться просто бігати.
Тоді біжіть.
-Біжіть, юначе! -Бувайте!
Бувайте.
Який гарний хлопець.
Зайди. Це кімната для некурців. Я знов палю.
Ти мала рацію.
У моєї дружини інтрижка.
Я впустив кілька деталей.
Севілья на Страсний тиждень.
Вона сказала, що подивиться процесію з подругою.
Але дивися. Так вона ходить в оперу.
Її волосся на кілька тонів світліше.
Це фото з подругою — не селфі.
Що це означає? З ними був хтось третій.
Влітку вона навідувала маму в домі на пляжі.
Кармен завжди носила суцільний купальник. П'ять років тому, чотири, три…
Але цього літа вона була в бікіні,
у парео, і навіть з клятою квіткою за правим вухом.
Хто вдягається як гавайка, щоб пограти з мамою в парчесі?
Цього тижня вона двічі забула побажати мені на добраніч.
Мабуть, ти думаєш: «Та він здурів». — Але ми так робили 20 років.
Останній рік вона постила все, що робила, у фейсбуці,
і якийсь «шакал70»
лайкав усі її публікації.
Лайк, лайк…
А одного дня під фото вогник.
Користувач «шакал70» запостив вогник.
Дивися. У нас сімейна телефонна підписка.
Останні десять місяців вискакує новий номер.
Я думав, це родич — у неї їх купа.
Але це мене змусило замислитися: вона туди дзвонить, коли мене нема.
Із січня по березень і з липня по вересень вона не дзвонила.
Але 13 жовтня о 20:16
вона 47 хвилин розмовляла із цим номером.
Наче нічого дивного, от тільки я сідав на літак до Парижу о 20:00.
Вона мене відвезла в аеропорт.
Кинула мене, наче собаку, і подзвонила на той клятий номер.
І ось переконливі докази.
Того вечора мені надійшло сповіщення
про списання 178 євро з кредитки.
Я подивився.
Це ресторан.
«Квітка шакала».
Шакал. Знову.
Знаєш, що в Мексиці означає «шакал»?
«Груба людина з високим сексуальним потягом».
Хто витрачає 178 євро в мексиканському ресторані?
Там мала бути текіла й великий шакал!
Досить.
-Чого ти прийшла? -Коштовності прибули.
-Який зараз день? -Понеділок.
Але це не найважливіше.
Завтра коштовності оцінюють.
У середу пресконференція.
Ми цього не планували. І наступного дня аукціон.
Треба вкрасти сьогодні. Вночі.
Де Берлін?
Рой.
Рою, у мене чудові новини.
Вона просить лишитися в Парижі.
Її чоловік дізнався.
Вона ще була липка від кохання, коли він подзвонив.
Ви про пана Поліньяка з аукціонного дому?
Забудь про аукціон.
Я говорю про особисте. Забудь про професійне!
Цей тип щойно прочитав наші любовні листи.
Мені лишилося розкрити обійми й чекати, коли він штовхне її до мене.
Рою, я трохи затягну свої вихідні.
Не вийде.
Прикраси треба вкрасти сьогодні.
Чому сьогодні?
Прибула остання прикраса — діамантова тіара Елени Савойської.
Завтра коштовності оцінюють.
Потім фотосесія з пресою.
Треба вкрасти їх сьогодні.
Усе, мені треба йти. Але я буду.
Пробач, коханий.
Ні, це ти мені пробач. Як ти?
Мені його дуже шкода.
Ставлю себе на його місце й…
-Бідолашний. -Він був шокований.
Це було боляче для нас обох.
Дозволь спитати, що…
Що ти йому розповіла?
Усе.
Що ми гуляли берегами Сени.
Що їздили вулицями на нашій «Веспі»,
цілувалися на кожному світлофорі.
Що ти готуєш найкращі «Маргарити» в усьому Парижі.
Що ми не спимо.
Що ми всю ніч кохаємося.
І що він сказав?
Що він би вчинив так само.
Що, коли любов збиває тебе з ніг,
ти нічого не вдієш.
І якщо це так, я маю це прожити.
І що це має означати?
Я не знаю. Мабуть…
він має на увазі, що не заважатиме.
Він така добра людина.
Він хоче з тобою зустрітися.
Франсуа хоче зі мною зустрітися?
Так, Франсуа.
ДАМІАН
Тепер, коли він знає, що ти чоловік з ресторану,
шкодує, що назвав тебе мачо і…
хоче перепросити.
Ого. Який Франсуа розуміючий.
Не кожен отак змириться, що його дружина піде до іншого чоловіка.
Сідай.
Коханий,
я не обираю.
Пробач, якщо ввела в оману. Але…
Я не думала кидати Франсуа.
Ми разом вісім років. Він мій компаньйон у подорожах.
Так, власне, ти ввела мене в оману.
Де в цій ситуації я? Не розумію.
Ти — моє захоплення.
Моя закоханість.
Феєрверки, які ти відчуваєш напочатку.
Я так само почувалася і з ним. А потім наше кохання зміцніло.
Навряд чи я це зможу кинути.
Знаєш, що він сказав?
Він уже три тижні думає завести дитину.
Який збіг.
А це дике кохання, яке я відчуваю з тобою…
треба ж йому саме зараз.
Я просила його роками.
Ніколи не було слушного часу.
Коли він нарешті наважився, я закохалася в тебе.
Усе добре.
Але мене це трохи відволікло.
Мені треба це перетравити. Відпочити.
У нас було багато безсонних ночей.
Мені було б добре провести трохи часу на самоті й…
Ти не проти, якщо я на цю ніч візьму окрему кімнату?
Звісно. Бери.
Чекай.
Завтра снідаємо?
Авжеж.
ГОТЕЛЬ «ЛЕ РЕВ Д'ОР»
Алло, Рою.
-Я вже їду. Що там? -Добре.
Даміан трохи нервує. Каже, дзвонив, а ви не відповідали.
Але якщо ви їдете, не зважайте.
Усе гаразд?
Ні, Рою. У мене не все гаразд.
Я граю другу скрипку.
Вона каже, що кохає мене, але лишається зі своїм чоловіком.
Ти це розумієш?
-Це дивно. -І не кажи.
Вона каже, я її захоплення. Її феєрверки.
А він — компаньйон у подорожах. То хай носить наші валізи!
Я був прихованою другою скрипкою,
що красувалася вивертами, кружляла навколо її чоловіка.
Тепер я маріонетка.
Пробачений. Боже. Чи є взагалі гірше слово?
Він дав мені білет продовжувати злягатися з його дружиною.
До біса ті кляті відкриті стосунки
і французьке вільне кохання!
Так.
Ви кажете, важливо розділяти особисте й професійне.
А зараз усе це перемішано. Тож…
спробуйте її забути.
Забути?
Пізно, Рою.
Ми познайомилися 15 днів тому. Вона мене вразила, наче блискавка.
І я ще не розповів тобі найгіршого.
Вона збирається завести дитину.
-Вона від вас завагітніла? -Ні, Рою.
Вона роками хотіла дитину, але чоловік завжди казав, що зараз недоцільно.
І тепер цей сучий син
хоче дитину, щоб утримати її.
От клятий шарлатан!
Як безсердечно використовувати дитину.
Він розіграв карту розуміння і виклав на стіл фул хаус ембріонів.
Я не дам їй лишитися з тим посереднім віслюком!
Слухай уважно.
Знайди ацетон і чистий відбілювач. Ми зробимо хлороформ.
Цей вишкребок Поліньяк не знає, з ким він має справу!
Він думає, що це гра.
Але його підірве 300-мегатонна бомба.
Бляха.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда