Господи.
А ви збиралися завести дитину.
…збиралися завести дитину.
А ви збиралися завести дитину.
Ти думаєш, людина,
готова завести дитину, проверне пограбування на 44 мільйони?
Він був єдиним, хто торкався коштовностей.
Їх украли зі сховища, в яке мав доступ лише він.
Це маячня. Це було б найбезглуздіше пограбування століття.
Найбезглуздіше й найабсурдніше.
Але життя не…
А всі ті докази поліції, про які ти казала?
А якщо хтось вдерся?
Ми вночі не вмикаємо сигналізацію.
Хтось міг удертися, взяти його ключі, одяг, машину — усе!
Каміль, я не заперечую, є ненормальні грабіжники й психопати.
Але мені не віриться, що хтось міг…
піти до жертви додому після того, як украв у нього 44 мільйони.
До того ж, грабіжники крадуть і одразу тікають.
Ні.
Мій чоловік не поїхав би з ввімкненим телефоном
і не віз би здобич у наш заміський будинок.
Він любить фільми про пограбування, а це просто за підручником.
Я теж люблю фільми про пограбування.
Я з ним вісім років.
Я знаю, що Франсуа — чудова людина.
У поліції можуть бути сумніви, у мене ні.
Я вирішила покинути чоловіка заради тебе, коли ми повернемося в Париж.
Але після всього, що сталося,
я не можу залишити Франсуа самого, у тюрмі, несправедливо звинуваченого.
ПАПЕРОВИЙ БУДИНОК БЕРЛІН
Ми маємо проти вас достатньо доказів,
щоб відправити у в'язницю щонайменше на 15 років.
Ви розумієте?
Я можу скоротити термін у разі вашої співпраці.
Але не баріться.
Нам треба заарештувати ваших спільників.
Комісарко, я б дуже хотів вам допомогти,
але не розумію, що відбувається.
Дуже добре.
Поки що я попрошу суддю відправити вас під варту.
Усі ваші рахунки та майно профілактично заморозять і конфіскують.
Ви змушуєте мене розгорнути масштабну пошукову операцію,
але запевняю вас, ці коштовності не покинуть Франції.
Перекривай.
Клади ланцюг.
Спокійно.
-Що ти робиш? -Готуюся тікати.
Заспокойся. Ми не лишили жодних зачіпок.
Бачиш? Ти не знаєш.
Закладаюся, вже все накрилося. А якщо нас бачили на камерах?
Або впізнали фургон?
Що вони роблять?
-Стій. -Зупинять — я валю.
На дорозі є ще поліцейські. Вони тебе побачать! Зачини люк!
Зупини біля дому. Його не побачать.
І ти також?
-Стояти! -Прибери банки!
Ми у сімейній відпустці!
Обережно! Ти його зіб'єш!
Ви божевільний?
Хотіли мене збити?
Пробачте. Ми іспанці. Не говоримо французькою.
Ти мене ледь не вбив.
Мені дуже шкода. Я вас не бачив.
Я посварився із сином і…
Через що сварилися?
Він хотів зупинитися поїсти… Це вже вдруге за дві години.
Кляті підлітки.
Вони наче піраньї.
Ваші документи.
-І відчиніть двері. -Звісно.
Мартіто, люба. Передаси мені документи?
І відчини двері.
Не рухайтеся.
-Звідки їдете? -З Версаля.
На кілька днів їздили в Париж, учора ходили у Версаль.
Є чим це довести?
Крім упаковки від сандвічів.
Або сувенірів.
Я не знаю, я…
Не впевнений.
Зараз…
Це не воно…
А, ось.
Схоже, це воно.
Ви виїхали з готелю о 14:40.
І що зараз робить іспанська родина на французьких дорогах?
У них немає занять? У вас відпустка?
Я б не назвав це відпусткою.
Це подорож, щоб ушанувати мамину пам'ять.
Прощальна.
Вона три тижні як померла.
Мріяла отак усім разом з'їздити…
Але вона не встигла.
Це буде ваша матір.
У Франції нелегально транспортувати прах без дозволу.
Жоден коп не гляне на наші банки з качкою.
Іншими словами, жоден поліцейський не стане далі набридати
родині в жалобі.
Вона буде з нами до Піренеїв.
І після цього також.
У цій країні заборонено розсіювати прах без дозволу суду.
Але перевозити попіл також не можна.
Це екологічна проблема.
Кремація створює шкідливі речовини.
Метал від зубних імплантатів і протезів.
Розумієте?
Такий закон. Із цим їздити не можна.
-Що це означає? -Вони заберуть маму?
Слухайте, це повний абсурд.
Хіба у вас не вільна країна?
-Рівноправність і батьківство! -Тихо.
Замовкни, Хосе Луїсе. Сядь.
Сядь, кажу!
Відкрийте урну.
І консерви теж.
Зупиніть її!
Руки вгору!
На землю!
Відпусти!
Ні, будь ласка…
Відпусти!
Ні! Прошу вас, ні…
Не чіпайте її! Вона ж дитина!
Просто дитина!
-Усе гаразд. -Мамо.
Відкривайте усе.
Обшукайте що хочете.
Але дайте нам спокій.
Ви стріляли в дитину.
Нащо вона побігла? Наразила себе на небезпеку.
Сідайте у свій фургон і рушайте далі.
Це було дивовижно.
Гідно «Оскара».
Краще за Пенелопу Крус.
Подзвони Кейлі та Брюсу.
Хоча поліцейська операція триває,
пограбування в аукціонному домі «Ше В'єно» не підтверджено.
Літню пару і їхнього зятя вбили
під час пограбування дому в Невері.
Грабіжники — молода пара. Вони вистрілили в жертв понад 20 разів.
Алло?
Ви в автобусі? Відповідай «так» і «ні».
-Так. -Влаштували облаву.
Поліцейські сказали, встановлено три кільця оточення.
Ми одне проїхали, а вам краще зупинитися.
Виходьте з автобуса на найближчій зупинці.
-Так. -Ідіть у гору пішки.
Поставте намет у найвіддаленішому місці.
На світанку збирайтеся і йдіть далі.
Не дорогами. Ідіть лісом.
-Зрозуміло? -Так.
Ми побудемо в цьому кемпінгу три дні, поки тиск поліції не ослабне.
-Посеред цього всього? -Так.
Тікати гірше, ніж ховатися там, де ніхто не шукає.
Обшукують дороги, а не рибальські ставки.
Так ми і вчинимо.
Я не чекаю, що ти припиниш ненавидіти мене, але поговори зі мною.
Здається, я побачив твої зуби.
Ти збиралася засміятися.
Кейло, ну годі. Ми можемо йти й говорити?
Слухай, Брюсе.
Ми закінчуємо роботу. Ми не друзі й не товариші.
Не треба вдавати, що ми питимемо каву й слатимемо листівки на Різдво.
Ідучи, говорити не треба.
Закінчимо роботу — і чао.
А я не мовчатиму, я…
Не знаю, що сказати.
Оце ти мене вздрючила.
Мабуть, теж мовчатиму.
Стій!
З вас ремонт, з мене садівництво.
-Допомогти? -Не треба.
Роздивлюся навколо.
Я вирішила покинути чоловіка заради тебе.
Франсуа — чудова людина.
Добридень, пане.
Я б вам дуже завдячив, якби ви повідомили, як довго лишатиметеся.
Термін невизначений. Дякую.
Ви не проти, якщо ми пришлемо прибиральницю
замінити простирадла?
У вас кілька днів висить «Не турбувати».
Я працюю і мені нічого не потрібно.
Ви не проти? Я маю відповісти на дзвінок. Дякую.
Пане, поліція влаштувала облаву на виїздах.
Три кільця блокпостів.
Даміан вирішив побути в кемпінгу 72 години,
поки тиск спаде.
Правильно.
Ви вже їдете в Мадрид?
Ні.
-Ви в Парижі? -Так.
Але за мене не хвилюйся.
Ви дечого не знаєте. Є непідчищений хвіст.
Через мене. Я лишив кольє Елеонори Авіньйонської.
Вийшов з готелю з ним у кишені. Украв машину й поїхав на перегони.
Рою, де прикраса?
Пане, я програв машину.
Прикраса була в ній.
Вона катається Парижем.
Геть із машини! Негайно!
Я підставив банду.
Якщо хочете, я зникну і віддам свою частину.
Я зробив непростиму помилку.
Так, це непростима помилка.
Типової безмозкої істоти, яка гадки не має, у яку гру грає.
Рою, чому ти це зробив?
Я був розлючений.
Злий через ваше ставлення.
Мене зачепило ваше «вірний пес». Я захотів побути тим, ким був раніше.
З того, у що ти нас втягнув, виходять дві гарні речі.
Перша — прикраса у бандитів, які влаштовують нелегальні перегони.
Їм не властиво
нести коштовність у поліцію і співпрацювати із законом.
І друга, і найголовніша, Рою.
Ти показав, що маєш гордість, гідність,
у тебе досить міцні яйця, щоб протистояти кривднику.
Я хочу вибачитися.
Я теж був спантеличений і мені було боляче.
Тому я образив тебе й Даміана.
-Хто вас скривдив? -Каміль.
Вона збиралася обрати мене.
Нарешті покинути того недоумка Поліньяка.
Але його не було вдома, бо його загребли.
Ми поспішили його підставити.
Саме так.
Тепер я і вбити його не можу.
Змусити зникнути з лиця Землі.
Цього придурка прибрали безпечно.
І що найгірше, тепер Каміль каже, що не може залишити його заради мене.
Вона вважає його невинним?
Каже, він гарний чоловік. Чудовий.
Ми зробили його кращим, Рою!
-Як тобі таке? -Що робитимете?
У мене новий план. Каміль любить хороших?
Гаразд.
Тепер, коли їхні рахунки заморожені,
я дам їй гроші, щоб вона найняла найкращого адвоката в усьому Парижі.
Я буду французьким Ґанді.
І коли він вийде, Каміль покине його
і обере мене.
-Це багато грошей. -Найми найкращого адвоката в Парижі.
Готівкою. Я знаю, що ваші рахунки заморожені.
Будь-хто інший був би радий, що мого чоловіка посадили.
Будь-хто інший бачив би в ньому конкурента, що вибув з гри.
А ти допомагаєш.
Сімоне, з якої казки ти виник?
Зрозумій мене правильно.
Треба знати своє місце.
У мене є кодекс честі.
Я не хочу виграти завдяки тому, що суперник не з'явився.
Ходімо зі мною у в'язницю до Франсуа.
Каміль…
я піду куди ти попросиш.
-Застібнути? -Ти спатимеш ззовні?
Тобі так буде зручніше.
Це правда.
Де інші коштовності?
Які коштовності?
Я нічого не знаю про коштовності. Ніколи не бачив того намиста.
Чому воно було у вашій машині?
-Це не моя машина. -Я знаю.
Власник учора заявив, що її вкрали.
Саме коли вкрали купу безцінних коштовностей.
Тож мене цікавить,
як це намисто потрапило в ту машину.
Я навіть не знав, що машина вкрадена. Я її виграв у хлопця на перегонах.
Гаразд. Зіграймо в гру.
Уявіть, що ви здійснили крадіжку століття.
Ви поїдете на перегони з частиною здобичі?
І лишите там коштовність вартістю п'ять мільйонів євро?
Це не просто перегони.
На даху машини стоїть дівчина.
Це адреналінові перегони.
Може, вони цього хотіли після напруги пограбування.
Знайдіть їх і спитайте.
Як вони виглядали?
Їм було десь 23 роки. Дівчина — брюнетка з довгим волоссям.
У хлопця була рукавичка на лівій руці.
Зі зрізаними пальцями. Чорна.
Шрами, тату, щось ще?
На іншій руці у нього тату.
Було схоже на роги чи щось таке.
-Французи? -Ні, іспанці.
Точно?
Я жив в Іспанії. Я знаю.
Вони іспанці. Присягаюся.
Потрібен іспанський Європол.
Куди це він?
Нещасне кохання. Не питай.
Рою.
Я хотіла сказати.
Дякую, що знов прикрив.
Я чула, як ти дзвонив Берліну щодо діамантового намиста.
Ти мені двічі винна.
За третій раз розповіси, чому вступила в банду.
І звідки знаєш Берліна.
Так, звісно.
Обіцяєш?
Обіцяю.
На добраніч.
Брюсе!
Там ллє дощ. Ти мокнеш?
Ні, не хвилюйся. Хмари вже розходяться.
Ти промок! Заходь. Ми два ідіоти.
Ні. Усе гаразд, я не піду.
Схопиш пневмонію — не винесемо прикраси з Франції.
Місія перш за все.
Це так.
Заходь.
От бляха.
Я промок.
ВОВК
Що?
Питаю, чи все гаразд.
Моя дружина…
померла три тижні тому. Ніяк не звикну, що її немає.
Співчуваю.
Хочете поговорити?
Мабуть, зараз не найкращий час. Я вам дещо принесу.
Лімончело.
Сицилійський рецепт. Сама готую.
Скуштуйте.
Вам сподобається.
Ти кохання мого життя. Гадаю, нам краще розійтися.
ВХІДНИЙ ДЗВІНОК — ДАМІАН
-Даміане? -Привіт, Кармен.
Усе гаразд? Зараз друга ночі.
Пробач, що пізно.
Я маю дещо спитати.
Я в непорозумінні після минулої розмови. У мене є питання.
Кажи.
Я зустрів жінку.
Ми говорили всю ніч.
Випили пляшку лімончело.
Вона сама робить, за сицилійським рецептом.
Я хотів знати, може, ти роздумала щодо нашого розставання?
Я знаю, наша розмова була складна,
але вона була по телефону, і в запалі…
Так приймати рішення не дуже добре.
Даміане, я це вирішила не в запалі.
Ну, що ж…
Гаразд, я тобі це кажу,
бо мені дуже сподобалася ця жінка.
У нас сильна хімія.
Але все ще на тому етапі, де я можу це зупинити.
І раптом ти потім роздумаєш,
я не хочу тебе зраджувати,
робити боляче тобі чи їй…
Тож, хоч зараз і пізно, я хотів дізнатися,
чи я маю зелене світло.
Це питання поваги.
Якщо ми просто даємо одне одному час, скільки триватиме ця перерва?
І які правила?
Я кажу зрозуміло?
Слухай, Даміане, я не вірю, що ти з жінкою.
Але якщо я помиляюся, у тебе зелене світло
з лимонницею чи кимось іще.
Якщо ти маєш шанс, скористайся ним. Я не впущу жодного шансу.
Що відбувається? Ти трахаєш усе, що ворушиться?
Ти це хочеш сказати?
Наче це новина!
Ти справді думаєш,
що я не знаю про шакала і його вогники?
Ти для нього одягала бікіні й парео на пляжі зі своєю матінкою.
Ох і нахаба ж твоя матір — бути спільницею в твоєму адюльтері.
Ти відвезла мене в аеропорт переконатися, що я полетів,
і терлася об нього, ще з моєю слиною у себе в роті!
Не кидай трубку! Не кидай, бляха! Ні!
Суча дочка!
І що тепер?
Визнай, що ти зробила! Що тепер?
Пробач, Кармен.
Я п'яний.
Я себе не впізнаю.
Будь ласка, забудь усе, що я наговорив.
Ні. Я не забуду. Ти маєш рацію.
Я зраджувала.
Я б цього не робила, якби по вуха в нього не закохалася.
Я не хотіла цього, але не могла зарадити.
Це не з моєї волі.
Мене збило з ніг.
Даміане?
Кармен, тепер я розумію.
Усе стало на свої місця.
Я знаю, про що ти говориш.
Знаю, яким нестримним буває кохання.
Із цунамі домовитися не вийде.
Знаєш що?
Я радий, що все сталося так…
бо принаймні…
Принаймні це означає,
що я не така нікчема, що ти мене кинула заради інтрижки.
Як ти міг таке сказати?
Любий, я б тебе нізащо не кинула заради інтрижки.
Ти — кохання мого життя.
Я знаю.
Я тебе теж дуже кохаю.
Щось не так?
Ні. Я до вбиральні.
Чи куди там ходять.
Пі-пі. Мені потрібно пі-пі.
Не до вбиральні, а просто пі-пі.
Ну добре.
-Що таке? -Мене вкусила змія.
-Де вона? -Не знаю. Там. Брюсе!
Он вона!
-Дідько. -Що таке?
Це аспідова гадюка.
Це погано? Дуже погано?
Лягай.
-Навіщо? -Просто лягай.
Що відбувається?
Куди вона вкусила?
За ногу, там.
Що ти робиш?
-Брюсе, що ти робиш? -Ріжу тебе.
-Що? -Ріжу.
Це останній стібок.
Усе.
Порядок?
Здається.
Гаразд. Покажи руку.
Що ти шукаєш?
Почервоніння на твоїй шкірі.
Дихати можеш?
Так. Але мені холодно.
Треба зачекати. Скажи, якщо набрякне горло.
Язику якось дивно. Схоже, набрякає.
Покажи.
Ходімо.
Що таке?
Ти мене лякаєш.
Спокійно. Нам треба в село.
Тебе вкусила небезпечна гадюка. Ти реагуєш на отруту. Зрозуміло?
Треба йти. Застрибуй.
Гаразд. А це загрожує життю?
Ні. На тебе ще чекає багато програмування.
Чому ти так біжиш, якщо небезпека незначна?
Комісарка Марі Лавель, відділ організованої злочинності.
Алісія Сьєрра. Заступниця інспектора, Європол Іспанії.
Прошу зі мною. Часу обмаль, говорити треба багато.
Ні. Спочатку круасан і кава з молоком.
Я жартую.
Ходімо.
Алексе, принеси каву з молоком і круасан.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда