Hvorfor har du...
...undgået...
...os?
Det var noget, min bror sagde.
"Guderne er fejlbarlige."
Det er vi måske,
men det er vores forsyn ikke.
Det kommer fra noget, som er større end os.
Vi er kun dets bærere.
Og der er noget, du skal vide.
Du er ikke længe...
...i denne verden.
Det er ikke...
...en drøm.
Men du er i et mareridt.
Under krigen om Olympen blev vores tempel angrebet.
Og nogen smuttede ind...
...og skar din tråd over.
Hvad? Hvordan kan det være?
Det er stadig et mysterium. Et, selv vi ikke kan se.
Men den skæbne, der venter dig, er den mest misundelsesværdige af dem.
For når vi skærer en tråd, kommer enden på det tidspunkt, vi havde til hensigt.
Men din er blevet skåret uden vores behændige berøring.
Hvad betyder det?
Døden foran dig kan ikke blive stoppet.
Den kravler fremad, som sand falder i et glas,
og tager fart hver dag.
Ved vintersolhvervs kvartmåne
forlader du denne verden.
Hvis du handler hurtigt...
...er der en lille chance for,
at du kan forvandle dette mareridt...
...til en velsignelse.
Hvordan?
Det må du opdage.
Men husk, at en mand møder sin skæbne...
...på den vej, han tog for at undgå den.
Jeg har altid foretrukket tveforken frem for sværdet.
Den er hurtigere end vinden,
skarpere end noget blad
og mere aggressiv end ild.
Men det bedste er,
at den forlænger din vilje.
Jo større vilje, desto kraftigere slag.
Her.
Så du kan gå ubemærket hen.
Du har stadig din dæmoniske styrke.
Du kan kalde på den ved at se den for dig.
Og du bliver Serafim igen.
Der er en anden udgang fra Underverdenen.
Den er mindre befærdet, og færre ser dig.
Han ved det.
Hvis det er ham, der er blevet profeteret, og hans livline blev skåret over...
Så er vi alle i fare.
Tror du, det var Hades?
Jeg ved det ikke.
Men jeg tror...
Stå...stille.
Hvad afslørede mig?
Kronbladene bag dig svajer ikke.
Okay. Fortsæt, søster.
Du har nok en mistanke.
Er det sandt? Har Poseidon beordret en våbenhvile?
Han bad mig sige det vidt omkring,
så alle udødelige kan vise respekt for de faldne.
Det er for tidligt.
Ares samler allerede de andre
og siger, at han tager Zeus' plads på tronen.
Overlad Ares til mig. Der er en større trussel.
Noget, vi ikke ser, ud over Hades.
Er du okay?
Hvad foregår der?
Du ville ikke tro mig.
Jeg vil vise min respekt, og så rejser jeg én gang for alle.
Skal vi tage med?
Er vi overhovedet velkomne?
Mit folk mener, at livet er en stor overraskelse.
Jeg forstår ikke, hvorfor døden ikke skulle være en endnu større en.
Jeg har en idé.
Mind os om det, når vi dør.
Jeg vil bede til Medr og Zat-Badar for ham.
Og dig.
Vi mister sjældent vores egne.
Når en gud forlader denne verden, fejrer vi med lege
for at ære deres liv og begrave sorgen.
Kom. Jeg viser dig det.
Den mest værdige deltager får en præmie.
Vores fars ring.
Den bærer på en hemmelighed,
som bringer ringbæreren et skridt nærmere tronen.
Hvis ringbæreren er klog nok til at finde ud af den.
Den vil klæde din finger.
Jeg kom ikke for at dyste.
Held og lykke, søster.
Jeg kan ikke beslutte, hvem jeg hader mest.
Herons horemor eller hans blandede bror, Serafim.
Hvorfor er du her stadig? Du bliver aldrig en af os, halvblod.
Lad dig ikke narre, Heron.
Du vil altid have dødeligt blod i årene.
De andre vil altid se ned på dig, om de indrømmer det eller ej.
Jeg er i det mindste anstændig nok til at fortælle dig det.
Uden Heron ville ingen af jer stå her.
Du er heldig, jeg er glad for din far og krigene, han har ført.
For hans skyld lader jeg dig afbryde.
Men var din tunge, Amazone.
Du er blandt guder.
Og du har ret.
Hvis det ikke var for Herons horemor,
var vi her ikke.
Min far ville stadig være i live.
Tal aldrig om min mor igen.
Zeus er død, fordi Hera slap Kæmperne løs,
og fjolser som dig fulgte efter.
Lad være.
Blod betyder intet.
Vilje er alt.
Vi ses til legene.
Du kender reglerne.
Ingen våben.
Den er ikke til dig, kære onkel.
Den er til vores venner.
Vi må minde dem om, hvem vi er.
Er han ikke mere værd?
I ingen verden vil du være min lige.
Vores ven har sagt ja til vores forslag.
Han er på vej.
Når hun er her, er hun hos mig.
Stop, mor.
Det er kun fair.
Underverdenen er fair.
Er den ikke?
Ja, det er den.
Vi er også fair her.
For at dine små kneb kan vække min vrede, må jeg respektere dig.
Og der er kun ét sted, man fortjener respekt.
Pygmachia-arenaen.
Lad ikke vreden forvirre dig. Det er galskab. Han er ikke det værd.
Nej, han er ikke.
Men jeg er allerede død.
Gør det ikke. Kom nu, bror.
Jeg gør dig til grin, bastard.
Bed om nåde, så gør jeg det hurtigt.
Sig ordene. "Jeg underkaster mig."
Se dem lige.
De ved, at du ikke kan vinde,
men de sidder på kanten af deres pladser.
De vil se mig banke dig til underkastelse.
Det er pøbelen. De værdsætter styrke over alt
og elsker at se en helt falde.
Sig ordene!
Aldrig.
Sådan her viser du verden, hvem du virkelig er.
Stop!
Det slutter nu.
Legene skal ære de døde.
Ikke tilføje til bunken.
Hvor vover du at komme her?
Vi burde slå dig ned.
I kan forsøge,
men det lindrer ikke smerten og dulmer ikke vreden.
Lad os selv finde ud af det.
Jeg er stadig himlens dronning, Apollon.
Ifølge loven har jeg ret til at være her.
Jeg ved, at dine sår stadig er friske.
Men min død bringer ikke de faldne tilbage.
Hvis den kunne det, ville jeg gerne give mit liv for deres.
Jeg kan kun forsøge at råde bod på det, jeg har gjort.
Jeg vil forvise mig selv i tusind år,
og i den tid nærmer jeg mig ikke Olympen.
Men først vil jeg vise de faldne min respekt.
Du mistede den ret, da du førte krig mod os.
Hvor vover du at tale for Olympen?
Du er en bastard.
Det er vi også.
Jeg lader ikke bastarder afgøre vores skæbne.
Min mor har altid været retfærdig.
Kun når Zeus forvildede sig, blev hun forrådt af sit temperament.
Hvilken skyld havde hun i det?
Hun gør, som vi siger.
Du misforstod mig, søster.
Jeg beder ikke om lov.
Det er nok.
Det ærer de uværdige.
Kom.
Nej.
Du hørte hende. Afsted med dig.
Hvad sagde du?
Gå. Nu. Ellers vil du fortryde det.
Lad være.
Det er nok!
Stop den tåbelighed.
Gaia.
Titanerne og de store Jordkæmpers mor.
Jeg ser hende, og jeg hører hendes stemme.
Hvad?
Hun taler til mig i drømme.
Hera er her under våbenhvile.
Hun får lov til at vise sin respekt,
men så må hun holde sit ord og gå.
I må alle huske det.
Døden ødelægger nogle af os, men tanken om den redder os alle.
Vi vil sørge over Zeus og de faldne i tre dage.
I den tid vil ingen gud gribe til våben mod en anden.
Men efter tre dage vil der blive tilbudt en udfordring,
og instrukserne kommer.
Alle er velkomne til at kæmpe om kronen,
så den mest værdige får den eleusinske sten.
Og sådan findes himlens næste hersker.
Dette er Zeus' vilje og min,
og sådan skal det være.
Ær de døde,
og giv dem deres ret.
Lad os begynde.
Der er ingen grund til tårer.
Standhaftige Hermes.
Modige Apollon
og Hefaistos.
Loyale til det sidste.
Tak, mine sønner.
Kloge Hestia,
tapre Athena
og min snedige Artemis.
Jeg kan altid regne med dig.
For det står vi alle i gæld til dig.
Alt, hvad der er noget værd, skal fortjenes, Ares.
Lad ikke dine talenter blive spildt.
Heron.
Jeg er stolt af dig.
Du har gjort mere, end jeg havde forestillet mig.
Det bør være dig...
...som bærer min ring.
Det kan jeg ikke.
Det bør være én, som vil regere.
Det handler ikke om tronen,
men om at acceptere den, du er.
Du er min søn.
Du bærer mit blod.
Den vil hjælpe dig med at finde din vej.
Vi er alle fejlbarlige på vores egen måde.
Mest af alt mig selv.
Men der er idealer, der er rene.
Og når vi stræber efter dem,
er vi det også.
Ær mig ved at afslutte denne konflikt
og leve ikke, som jeg levede,
men som jeg døde.
Jeg stræbte efter noget, som var større end mig.
Tiden er inde.
Der er noget, du skal vide.
Gaia bad mig finde sværdet...
...og redde Serafim.
Serafim?
De er forbundet.
Jeg ved ikke hvordan og hvorfor.
Hvordan kan jeg redde én, der er død?
Men jeg må hjælpe ham.
Af alle sjæle i denne verden og den næste,
hvorfor Serafim?
Tekster af: Mila Tempels