Varför har du...
...undvikit...
...oss?
Det var nåt min bror sa.
"Gudarna har brister."
Vi kanske har det,
men inte vår försyn.
Den kommer från nåt som är större än vi.
Vi är bara dess kärl.
Det är en sak du måste veta.
- Du har inte långt... - ...kvar att leva.
Du...
...drömmer inte.
Men du är i en mardröm.
Under kriget om Olympen anfölls vårt tempel.
Nån smög sig in...
...och klippte av din tråd.
Vad? Hur kunde det hända?
Det är ett mysterium. Som inte ens vi kan se.
Men ödet som väntar dig nu är allt annat än avundsvärt.
När vi klipper en tråd, kommer slutet i det ögonblick vi avsåg.
Men din kapades av nån som saknar vår vår fingerfärdighet.
- Vad betyder det? - Döden som väntar på dig kan inte stoppas.
Den kryper framåt, som sand faller från ett glas,
snabbare för varje dag.
Vid vintersolståndets kvartsmåne
lämnar du den här världen.
Om du handlar snabbt...
...finns det en liten chans
att du kan förvandla mardrömmen...
...till en välsignelse.
- Hur då? - Det är upp till dig att ta reda på.
Men kom ihåg, en man möter ofta sitt öde...
...på vägen han tog för att undvika det.
Jag har alltid föredragit tvåudden framför svärdet.
Den är snabbare än vinden,
vassare än alla klingor
och aggressivare än eld.
Men det bästa är att det är en förlängning av din vilja.
Ju större vilja, desto hårdare stöt.
Här.
För att passera oförmärkt.
Du har kvar din demoniska styrka.
Du kan kalla på den. Se den bara framför dig.
Så blir du Serafim igen.
Det finns en annan väg från underjorden.
Där inte många färdas, med färre ögon på sig.
Han vet.
Om han är den förutspådde, och hans livstråd är kapad...
Då är vi alla i fara.
Tror du att det var Hades?
Jag vet inte.
Men ...
Rör dig inte.
Vad avslöjade mig?
Blombladen bakom dig vajar inte.
Nåväl då. Fortsätt, syster.
Du har säkert dina misstankar.
Är det sant? Beordrade Poseidon vapenvila?
Han bad mig sprida nyheten,
så att alla odödliga kan visa respekt för de stupade.
Det är för tidigt.
Ares samlar redan de andra för sin sak
och säger att han borde ta Zeus plats på tronen.
Lämna Ares åt mig. Det finns ett större hot.
Nåt vi inte ser, bortom Hades.
Är allt bra?
Vad är det som händer?
Ni skulle ändå inte tro mig.
Jag ska visa min aktning, sen ger jag mig av, för gott.
Ska vi följa med dig?
Är vi ens välkomna?
Mitt folk tror att livet är en stor överraskning.
Varför kan inte döden vara en ännu större?
Jag har en idé. Påminn oss om det när vi är döende.
Jag ska be till Medr och Zat-Badar för honom.
Och dig.
Det är sällan vi förlorar en av våra egna.
När en gud lämnar den här världen tävlar vi för att begrava vår sorg.
Kom. Jag ska visa.
Den bästa deltagaren får ett pris.
Vår fars ring.
Den bär på en hemlighet.
Som för ringbäraren ett steg närmare tronen.
Om ringbäraren är klok nog att lista ut den.
- Den skulle se bra ut på ditt finger. - Jag kom inte hit för att tävla.
Lycka till, syster.
Jag kan inte bestämma vem jag hatar mest,
Herons hora till mor eller hans byracka till bror, Serafim.
Varför är du kvar? Du blir aldrig en av oss, halvblod.
Lura inte dig själv, Heron.
Du kommer alltid att ha dödligt blod i ådrorna.
De andra kommer alltid att se ner på dig.
Åtminstone jag är hederlig nog att säga det.
Var det inte för Heron skulle ingen av er stå här.
Tur för dig att jag gillar din far och hans krigföring.
För hans skull låter jag dig ta ordet.
Men vakta din tunga, amazonier.
Du är bland gudar.
Och du har rätt.
Vore det inte för Herons hora till mor...
vore vi inte här.
Och min far skulle vara i livet.
Tala aldrig om min mor igen.
Zeus är död för att Hera släppte iväg jättarna,
och dårar som du följde henne.
Låt bli.
Blod betyder ingenting. Viljan betyder allt.
Vi ses i spelen.
Du kan reglerna.
Inga vapen.
Det är inte till dig, kära farbror.
Det är för våra vänner.
Vi måste påminna dem om vilka vi är.
Kan han inte bättre?
Du kommer aldrig att bli min jämlike.
Vår vän har gått med på vårt förslag.
Han är på väg just nu.
När hon är här är hon med mig.
Snälla mor.
Det är bara rättvist.
Underjorden är rättvis.
- Eller hur? - Så är det.
Vi är rättvisa här också.
Om dina små trick ska väcka min vrede måste jag respektera dig.
Respekt skaffar man sig på ett enda ställe.
Pygmachia-arenan.
Låt inte ilskan fördunkla omdömet. Han är inte värd det.
Nej, det är han inte.
Spelar ingen roll. Jag är redan död.
Gör inte så här, broder.
Jag ska göra dig till åtlöje, oäkting.
Be om nåd, så gör jag slut på det fort.
Säg: "Jag underkastar mig."
Titta på dem.
De vet att du inte kan vinna, men sitter ändå på helspänn.
De vill se på när jag kuvar dig med knytnävarna.
Mobben är sån. De värdesätter råstyrka mest
och älskar att se en hjälte falla.
Säg orden!
Aldrig.
Det är så man visar världen vem man är.
Sluta!
Det här slutar nu.
Spelen är till för att hedra de döda, Inte lägga fler lik på högen.
Hur vågar du visa dig här?
Vi borde slå ner dig.
Ni kan försöka, men det lär varken lindra er smärta eller minska er ilska.
Kan vi inte få ta reda på det själva?
Jag är fortfarande himlens drottning, Apollon.
Lagen ger mig rätt att vara här.
Jag vet att dina sår ännu är färska,
men mitt fall skulle inte väcka de stupade till liv.
Kunde jag, skulle jag gärna ge mitt liv för deras.
Nu kan jag bara försöka gottgöra det jag har gjort.
I tusen år ska jag förvisa mig själv och inte sätta min fot i Olympen.
Men först ska jag visa min respekt för de fallna.
Du miste den rätten när du förde krig mot oss.
Vem är du att tala för Olympen?
Du är bara en oäkting.
Liksom vi.
Jag låter inte oäktingar avgöra vårt öde.
Min mor har alltid varit rättvis.
Bara Zeus snedsteg fick hennes vrede att rinna över.
Var det hennes fel?
Hon ska göra som vi säger.
Du missförstod mig, syster.
Jag ber inte om lov.
Sluta nu.
Det här hedrar de ovärdiga.
- Vi går. - Nej.
Du hörde henne. Spring iväg.
Vad sa du?
- Iväg. Nu. Annars får du ångra det. - Sluta.
Det räcker!
Sluta med de här dumheterna.
Gaia, titanernas och jättarnas moder.
Jag ser henne och hör hennes röst.
Vad?
Hon talar till mig i drömmen.
Hera är här under vit flagg.
Hon tillåts visa sin respekt,
men sen måste hon hålla sitt ord och gå.
Kom ihåg, allihop.
Döden utplånar vissa av oss, men tanken på den räddar oss alla.
Vi ska sörja Zeus och de fallna i tre dagar.
Under den tiden får ingen gud ta till vapen mot en annan.
Men efter tre dagar
ska en tävling utlysas,
vars instruktioner kommer snart.
Alla är välkomna att tävla om kronan,
så att den mest värdiga får den eleusinska stenen.
Därmed kommer himlens nästa härskare att utses efter förtjänst.
Detta är Zeus och min önskan,
och så ska det bli.
Hedra de döda nu och ge dem vad som tillkommer dem.
Låt oss börja.
Det behövs inga tårar.
Ståndaktiga Hermes.
Modiga Apollon och Hefaistos. Lojala in i det sista.
Tack, mina söner.
Kloka Hestia,
tappra Athena
och min listiga Artemis.
Jag visste att jag kunde lita på er. Vi står alla i skuld till er.
Allt som är värt nåt måste förtjänas, Ares.
Låt inte era talanger slösas bort.
Heron. Jag är stolt över dig.
Du har gjort mer än jag nånsin kunde ana.
Du borde vara den...
som bär min ring.
Jag kan inte ta emot den. Den bör gå till nån som vill styra.
Det handlar inte om tronen. Utan att acceptera vem du är.
Du är min son.
Du bär mitt blod.
Det här leder dig på vägen du måste gå.
Vi har alla våra fel och brister.
Jag mest av alla.
Men det finns ideal som är rena.
När vi strävar mot dem, är vi det också.
Hedra mig genom att avsluta konflikten och lev inte som jag levde,
utan som jag dog.
Strävande efter nåt större än jag själv.
Det är dags.
Det är en sak ni borde veta.
Gaia bad mig att hitta svärdet...
och rädda Serafim.
Serafim?
På nåt sätt hänger de ihop.
Jag vet inte hur. Eller varför.
Hur kan jag rädda nån som redan är död? Men jag måste hjälpa honom.
Av alla själar i denna värld och nästa, varför Serafim?
Undertexter: Anna Norman