Mărite rege...
Vreau să văd pe cineva.
SÂNGELE LUI ZEUS
Asta e pentru Serafim.
Trebuia să-mi fi spus.
Ai dreptate. Trebuia.
Trebuia să te fi luat din acel polis.
Să te fi scutit de toată suferința îndurată acolo.
Fără acea suferință nu aș fi aici.
E o plăcere te văd fericită.
Mă vei însoți?
Mă îndoiesc.
Când am murit...
mi-am văzut fiecare clipă din viață și efectele mele asupra altora.
Și ale lor asupra mea.
Și zeilor li se întâmplă asta?
De asta sunt aici.
Îmi pare rău.
Te voi mai vedea vreodată?
Trebuie să plec.
Când avem adamantul pentru busolă,
ne va călăuzi la Talos și la sabie.
Sinistru loc. Și cimitirele sunt mai însuflețite.
Dar restul?
Bine că le am și pe astea.
Fii fără grijă! Ne descurcăm noi cumva.
Acolo l-am văzut pe Zeus punând bănuții pe ochii mamei tale.
- Unde a fost îngropată? - Nu știu.
Ce facem aici?
Poate e niște adamant înăuntru.
Numai un zeu ar putea făuri așa ceva.
Rămâi aici!
Atotputernic Zeus, stăpân al fulgerului și rege al Olimpului,
află că, deși ne ești părinte, și tu trebuie să fii supus la judecată.
Dar ai atins culmi cum rar s-a văzut.
Pe câmpul de luptă, nu ai avut egal.
Poeții îți vor cânta de-a pururi faptele.
Dar sufletul ți-e pătat de desfrânare.
Niciun triumf nu poate șterge aceste fapte odioase.
Faptele tale te vor acoperi de-a pururi cu rușine.
Dar mai este o problemă care trebuie limpezită.
O problemă pusă de către stăpânul Tărâmului Umbrelor.
Întotdeauna ai susținut
că tărâmurile lumii au fost împărțite drept, așa e?
Așa a și fost.
Ești sigur?
Ce insinuezi?
Nu le-aș înșela niciodată pe Ursitoare.
Vrei să le spui tu sau le spun eu?
Și aici nu poți fugi de adevăr.
Când ne întreceam între noi pentru Piatra Eleusină,
ai simțit ceva anormal când ai vârât mâna.
Dar nu ai spus nimic.
Nu ai scos Piatra Eleusină prin voia întâmplării.
Hera te-a ajutat.
Și, în adâncul sufletului, ai știut asta.
Dar adevărul este că te răzgândiseși.
Nu voiai să renunți la puterea pietrei.
Nu voiai să fii surghiunit pe Tărâmul Umbrelor.
Așa că i-ai făcut jocul.
Asta fiindcă...
îți convenea.
Protestez!
A fost vina mea, nu a lui Zeus.
Asta nu e o scuză.
Dacă Tărâmul Umbrelor dezvăluie totul,
atunci să se știe că am făcut-o spre binele tuturor.
Pentru noi toți, inclusiv pentru tine, Hades.
Ce generos din partea ta!
Rogu-te, scumpă surioară, luminează-ne!
Cunoști adevărul despre care vorbesc.
Un singur zeu era demn să ne conducă.
Cel care ne-a arătat iar și iar
că este cel mai viteaz, cel mai puternic și cel mai destoinic dintre noi toți.
Când ne întemnițase tatăl nostru, cine ne-a salvat?
Când fiara al cărei nume nu-l rostim ne-a atacat, cine i-a ținut piept?
Cine l-a învins pe Cronos?
Cine a condus atacul contra giganților?
Cine a adus concesiile și rațiunea în lume?
Iar adevărul este
că unuia singur i se cuvine pe drept tronul cerurilor.
Unui singur zeu i se putea încredința puterea pietrei.
Doar Zeus era vrednic.
Iar eu am refuzat să las norocul să decidă.
Miza era prea mare.
Până și Poseidon a consimțit.
E adevărat.
Hera mi-a spus ce punea la cale.
În acea clipă am înțeles că ei și lui Zeus li se cuvenea tronul Olimpului.
V-am spus...
că doar un neghiob s-ar pune cu Hera.
Chiar dacă l-am trădat, el s-a sacrificat ca să mă salveze.
Ce altă faptă poate fi mai nobilă?
Nimeni nu calcă de două ori în același râu.
Căci râul nu mai e același, cum nici omul nu mai e același.
Și, astfel, iată că te întorci acasă, alt om în altă lume.
Cum e cu putință?
Am presimțit că am să mor.
Ca urmare, am strâns aici tot ce știam.
Pentru tine.
Îți amintești poemul despre cel ales, pe care ți-l recitam?
„În luptă, din 100 de bărbați, de prisos sunt zece.
Alți 80 ținte sunt, atâta tot.
Doar nouă sunt oșteni pe drept, trimiși de soartă, căci ei duc lupta grea.
Și unul...
Unul e războinic.
Acesta pe ceilalți acasă-i va conduce.”
„Acesta-i adevărul orișicărei lupte, din toate-n care-am fost părtaș.
Și adevăr va fi în astă luptă și-n cele care vor veni.”
„Până în ziua-n care Cel Divin ni se va arăta.”
Doar venirea alesului prorocit ne poate salva
când se va întoarce răul al cărui nume nu-l rostim.
Se crede că el se va ridica din nou
și numai cu ajutorul acestui unic semizeu
se pot salva Cerurile și Pământul din ghearele haosului.
Eu cred că acel semizeu ești tu.
Timpul va decide.
Dar dacă nu mai am timp?
- Ce este? - Trebuie să plecăm.
Unde?
Pe piscul muntelui de unde am extras adamantul.
Aici nu-i nici urmă.
Ești nesocotită.
Nici gând să te iubească.
La cine crezi că a fost înainte să vină încoace?
Adevărul este că nu s-a priceput niciodată să-și țină în frâu poftele.
Mereu s-a simțit îndreptățit,
ca rege al zeilor, să-și facă toate mendrele.
Nu i-a păsat de viețile celor pe care și le-a luat în așternut.
Nici de povara cuceririlor lui asupra lumii.
Nici chiar când a fost vorba de scumpa lui Electra.
Știai că inima îi tânjea după fiul ei, Serafim.
Cu toate astea, nu l-ai dus la ea.
L-ai părăsit acolo, în pădure,
să îl vâneze Acrisiu și fiii lui.
Ești regele zeilor. Puteai să-l duci la mama lui.
De ce nu l-ai dus?
Fiindcă voiai ca Electra să fie doar a ta și a fiului tău.
În chipul lui Serafim nu-l vedeai decât pe tatăl lui.
Un bărbat pe care îl urai.
Pe cine-i mai dulce să supui la chinuri decât pe fiul unui dușman?
Pe Serafim n-ai vrut să-l lași să moară, dar nici să îl salvezi.
E adevărat. N-am să tăgăduiesc.
L-am ajutat pe flăcău,
dar nu m-am îndurat să îl duc la mama lui.
Suntem adânc mâhniți, dar astfel soarta ți-e pecetluită.
Te căiești?
Da.
Singura ta nădejde de a găsi un loc mai bun aici
e în mâinile celor rămași în lumea de sus.
Dacă ei te cinstesc și fac fapte bune în numele tău,
poate norocul ți se va schimba.
Dar, până vom vedea ce roade dau, locul tău va fi în Tartar.
Ți-ai făcut-o cu mâna ta.
Zei atotputernici!
Ce li s-o fi întâmplat?
Au fost atacați de kere.
Dar kerele se hrănesc doar cu morți.
De la moartea lui Zeus,
făpturile pe care le ținea în frâu își fac de cap.
Kerele se ospătează cu cei vii.
De asta e pustiu aici.
S-au refugiat în peșteri.
Bieții de ei încercau să scoată apă din puț
la adăpostul întunericului.
Nimeni nu cutează să iasă la lumina zilei.
Cerul e tare luminat acum. Poate ar fi bine să găsim un adăpost.
Viteaz Evios, ca zeu ocrotitor al hoților, mă simt dator să-ți spun
că vechea ta tovarășă de negoț tocmai a scăpat din lanțuri.
Am strâns sufletele paznicilor secerați de ea.
A fugit de pe insulă?
Da.
Noroc, frate!
Fie ca Ursitoarele să vă surâdă ție și acestui biet și urgisit polis.
- Trebuie să plecăm. - De ce?
Ca s-o găsim pe fosta noastră tovarășă. Ar putea-o paște o mare primejdie.
E o poveste tragică, dar nu am când s-o spun.
Ne era tovarășă.
Atunci, aici ne despărțim. Cu bine, deci!
Mă credeți sau nu, o să-mi lipsiți.
Tu și Alexia sunteți cei mai cinstiți oameni din lume.
Dar sper să nu ne mai vedem.
- Să plecăm! - Eu nu vin.
Poftim?
Rămân cu ei.
Ți-ai pierdut mințile?
Cred în Mama Natură și, dacă asta îi e voia, o să-i ajut.
Poți să-i ajuți cât vrei după ce găsim pe știi-tu-cine.
După tot ce am pătimit? Serios?
I-ai ajutat deja să salveze lumea. Nu e destul?
Ia stai! Crezi că te vede, nu-i așa?
De asta faci ce faci.
Bine. Îmi pare rău, n-am vrut.
Doar că... Sunt viu acum din două pricini.
M-am născut și încă n-am murit.
Și așa aș vrea să rămână.
Voi faceți cum poftiți. N-o să vă fiu părtaș.
Când treci de Corint, du-te spre asfințit.
Întâi am o oprire de făcut.
Nu! Nu te opri! Nu mai ai timp.
Cauți să-ți faci drum peste trecătoare?
Da.
Atunci trebuie să-mi răspunzi la ghicitoare.
Dar, de răspunzi greșit,
o să te trezești la mine în frigare.
Mai vrei și-acum să treci?
Dacă răspund corect, îți dai cuvântul că mă lași să trec?
Nu ți-ai călca pe vorbă, ca un mișel de rând?
Căci numai lașii sluți, cu limba despicată, jură strâmb.
Iar tu n-ai face asta,
cum ai făcut cu tânăra preoteasă care a venit pe-aici.
Mi-o aduc aminte.
Îi avea la suflet pe hoinari.
Oprește-te! Nu îl omorî! Ce a făcut să merite așa o soartă?
Mi-a răspuns greșit la ghicitoare.
Spune-mi-o mie! Dacă răspund corect, ne lași să trecem.
Ce-nseamnă omul ăsta pentru tine?
Nimic. Dar nimeni nu merită așa o moarte.
Ți-ai pune viața în cumpănă pentru viața lui?
Atunci, poftim ghicitoarea!
Ce e mai presus decât zeii și mai cumplit decât titanii?
E a săracilor avuție și a bogaților nevoie.
Dar, de mănânci așa ceva, vei muri.
Nu!
Nimic.
Nimic nu e mai presus decât zeii.
Nimic nu e mai cumplit decât titanii.
„Nimic” e ce au săracii, iar bogaților „nimic” le trebuiește.
Iar de mănânci „nimic”, de foame vei muri.
Era prea isteață pentru jocul tău prostesc,
dar tot ai omorât-o.
De ce?
Ce-ți pasă ție?
Preoteasa urma să-mi fie soață.
Din vina mea a dat ochii cu tine.
Din vina mea îndură chinuri pe Tărâmul Umbrelor.
De ce ai omorât-o?
Așa îmi stă în fire.
Iar asta-i firea mea.
Era nevinovată!
Curajoasă! Generoasă! Iar tu ai sfâșiat-o!
Te blestem, cu tot cu firea ta! Salută-i pe judecători din partea mea!
Chinul tău se va sfârși curând, ți-o jur!
Subtitrarea: Liana Oprea