Jeg gravde opp adamantinen der den busken sto.
Hva?
Noen har tatt alt.
Hva nå?
Vi hjelper landsbyboerne.
Noen av dem...
...prøvde å voldta min mor.
Hva med kvinnene og barna?
Hvis vi drar, dør de. Keresene dreper dem alle.
Å dra er det samme som å drepe dem selv.
Hun har rett. Vi burde hjelpe.
Jeg ble med fordi jeg trodde du skulle gjøre gode ting med sverdet.
Var det galt å tro på deg?
Se. Der borte.
De spiser.
Spor øynene deres.
Nei!
Ned.
Heron.
Heron!
Nei.
Du skal ære Zevs' dekret.
Hvis ikke, finner jeg dere og dreper hver og en av dere.
Si det til de andre.
For å unngå min vrede.
Det er så mange hvis skjebner er bundet til ingenting, de dør grunnløst.
Jeg nekter å dø sånn.
Vi er her for å teste horemoren din.
Du kan ikke drepe oss alle.
Nei!
Grand-arkont Alexia. Jeg trodde det var deg.
Heron.
Det er en ære.
Jeg hørte hva du gjorde.
Ingen ord kan uttrykke vår takknemlighet.
Vi vil alltid stå i gjeld til deg.
Det var ikke for deg.
Sørg for at de begraves ordentlig.
Og husk hvordan dere behandlet han som reddet dere.
Lov å aldri behandle noen slik igjen.
Vet du hvor min mor ble stedt til hvile?
Hun var ikke blant de døde vi begravde.
Han ville ikke ha begravd henne hvor som helst.
Han elsket henne. Han ville valgt et hellig sted.
Du burde kanskje lete i Kerameikos.
Det er der jeg begraver våre falne helter.
Det er rett forbi Dipylon.
Jeg vet hvor det er.
Finn ham.
Jeg skal ikke svikte deg.
Et hull er en av de få tingene som blir større jo mer du tar fra det.
Dessverre for deg, har du havnet i et hull.
Du prøvde å stjele Den eleusinske stenen,
selv om du sa til de andre at du vil være nøytral.
Jeg har mange spioner i skog og mark,
så ikke nekt for det vi begge vet er sant.
Det ville vært upassende dødsrikets hersker,
der alle sannheter blir avslørt.
Hva vil du?
Det samme som alltid.
Det beste for datteren min.
Så jeg må spørre meg selv,
burde jeg hjelpe deg å grave deg ut av dette hullet?
Eller skal jeg begrave deg i det?
Da blir datteren din enke.
Det finnes verre skjebner. Men jeg vet det ville såret Persefone.
Derfor er jeg villig til å hjelpe deg.
Jeg sier ingenting til de andre gudene på én betingelse.
Hvilken?
Når vi har tatt stenen og tronen,
hersker vi sammen.
Du, Persefone og jeg, som et tremannsvelde.
Gå med på det, så får du min hjelp.
Du får det du vil ha, og jeg får det jeg vil ha.
Vi skal være sammen.
En stor, lykkelig familie.
Heron, se!
Han er fortsatt i live. Vi må etse såret.
- Tenn et bål. - Ingen tid. Han blør i hjel.
Flytt deg.
Det går bra. Vi er her for å hjelpe.
Ro deg ned.
Hva skjedde?
- Er han fra landsbyen? - Nei. Jeg har aldri sett ham før.
Han har mistet mye blod. Livet hans er i moirenes hender nå.
Gjør det du kan for ham.
Og la oss vise vår respekt.
Jeg håper du er på et godt sted, og at jeg dør ærefullt så jeg får se deg.
Bare to sjeler har bedt for deg,
og begge døde på grunn av deg.
Jeg burde ha overbevist Serafim om å legge fra seg sverdet.
Men jeg så bare mannen som drepte deg.
Hjelp meg å gi slipp på hatet jeg føler for ham...
...så jeg kan gjøre det Gaia ba om.
Godt å se deg på beina.
Hva skjedde med deg?
Jeg møtte trebøyeren.
Han ser verre ut.
Enn dere?
Vi møtte på noen kereser.
De ser også verre ut.
Jeg heter Heron.
Jeg heter Ikaros.
Hva gjør du her ute helt alene?
- Jeg kom for å vise min respekt. - Til hvem?
En som er veldig kjær.
Jeg hørte at søstrene hennes, prestinnene av Artemis,
samlet levningene hennes og begravde dem her.
Men jeg ble visst feilinformert.
Hva heter hun?
Vi hjelper deg å lete.
Gorgo, datter av Solon fra Kyllini.
Hun var prestinne.
Bare tre ting kan forårsake smerten i øynene hans.
Kjærlighet, krig og gudene.
Han ser ut til å ha fått sin del av alle tre.
Jeg fant henne.
Du hadde rett.
Om alt.
Men det var ingen vei tilbake fra den veien jeg valgte.
Jeg er lei for at det kostet deg livet.
Du skal ikke lenger lide på grunn av meg.
Smerten din vil snart ta slutt. Det sverger jeg på.
Du klandrer deg selv for tapet.
Ikke gjør det.
Det får ikke din mor tilbake.
Hvordan vet du at det var min mor?
Bra gjettet.
Det er et passende sted.
Den gamle valgte godt.
Hva?
Jeg tror han brukte adamantinen jeg fant til dekoren.
Det betyr at den kom fra samme åre som sverdet.
Moder Jord veileder oss.
Hvor ble det av Ikaros?
Krypskyttere.
Kan jeg spørre om noe?
Hva skjedde i hulen med keresene?
Hva mener du?
Det føltes som om jeg mistet deg der på slutten.
Den kraften
var ulik noe annet jeg har følt.
Det er en gave.
Kanskje. Jeg vet ikke.
Jeg gikk fra frykt til fryktløs på et blunk.
Som Serafim da han spiste av giganten.
Nå forstår jeg hvorfor han ikke ville gi slipp,
hvorfor han ikke ville oppheve det som ble gjort.
Jeg er Iris, urgudenes budbringer.
Jeg er her for å gi deg dette.
Som sønn av Zevs, er du velkommen til å delta.
Jævla tosk. Du sløste bort fordelen vår.
Gaia har sendt instruksjonene til utfordringen.
Vi har alle blitt kalt til Diktaion-hulen der Gaia vil åpne det skjulte riket.
Alle skal få komme inn,
så de kan prøve å ta Zevs' lyn fra den store ørnen Aquila.
Stenen vil være på den.
Du må komme dit først. Jeg får oneiroiene til å møte deg der.
Bruk gigantblodet du har i årene til å snike deg inn i det skjulte riket.
Forstår du?
Ja.
Serafim, hvis du mislykkes, mislykkes vi.
Og de vi elsker vil fortsette å lide.
Jeg mislykkes ikke.
Er alt i orden?
Vet du hvorfor det har blitt sånn?
Du tror at fordi du tjente de andre pliktoppfyllende,
ville de belønne deg.
Men det er ikke slik de tenker.
De bryr seg ikke om du er rettskaffen.
De bryr seg knapt om du er fæl. Se hvordan de lever.
Hvordan de gjør dødelige til leketøy og forråder hverandre.
Det er bare én egenskap de beundrer.
Makt.
Dette er vår sjanse til å gripe den.
Jeg har en plan for å forsinke dem, å få dem til å føle noe dødelige føler.
Noe du og jeg kjenner altfor godt til.
Smerte.
Tekst: Anya Bratberg