Rosenbusken där jag grävde upp adamantinet var där.
Vad?
Nån har tagit allt.
Vad gör vi nu?
Vi hjälper byborna.
Några av de där byborna...
försökte våldta min mamma.
Kvinnorna och barnen då?
Om vi går nu, dödar kererna dem.
- Vi kunde lika gärna döda dem själva. - Hon har rätt. Vi borde hjälpa dem.
Jag följde med för att jag trodde att du skulle använda svärdet väl.
Trodde jag fel?
Titta. Där borta.
De frossar.
Följ deras ögon.
Nej!
Ner.
Heron.
Heron!
Nej.
Ni ska åtlyda Zeus dekret.
Annars ska jag jaga er och döda varenda en av er.
Meddela de andra. Annars drabbas ni av min vrede.
Mångas öden är bundna till ingenting och tar slut utan anledning.
Jag vägrar dö så.
Vi ska sätta din hora till mor på prov.
Du kan inte döda oss alla.
Nej!
Stora Archon Alexia. Jag trodde väl att det var du.
Heron.
Det är en ära.
Vi hörde vad du gjorde.
Ord kan inte beskriva hur tacksamma vi är.
Vi står i evig skuld till dig.
Det var inte för er skull.
Ordna en riktig begravning.
Och kom ihåg hur er räddare behandlades när han levde bland er.
Lova att aldrig behandla nån så igen.
Var är min mors viloplats?
Hon var inte bland de döda vi begravde.
Den gamle skulle inte begrava henne var som helst.
Han älskade henne. Han skulle välja en helgad plats.
Du kan försöka på Kerameikos.
Där lägger jag fallna hjältar till vila.
- Strax efter Dipylonporten. - Jag vet var det är.
Hitta honom.
Jag ska inte svika dig.
Ett hål är en av de få saker som blir större ju mer man tar från det.
Olyckligtvis för dig är det inte ett hål du har hamnat i.
Du försökte stjäla den eleusinska stenen,
fast du sa till de andra att du vill vara neutral.
Jag har många spioner ute i skog och mark,
så försök inte förneka nåt.
Det anstår inte härskaren över Underjorden
där alla sanningar avslöjas.
Vad är det du vill?
Samma som alltid. Det som är bäst för min dotter.
Så jag måste fråga mig själv
om jag ska hjälpa dig att gräva dig upp ur hålet?
Eller ska jag begrava dig i det?
Då blir din dotter änka.
Det finns värre öden.
Men jag vet hur hårt hon skulle ta det.
Därför är jag villig att hjälpa dig.
Jag håller tyst för de andra gudarna om vad jag vet, på ett villkor.
Vilket då?
När vi har hämtat stenen och tagit tronen regerar vi tillsammans.
Du, Persefone och jag, som ett triumvirat.
Gå med på det, så får du min hjälp. Vi får båda vad vi vill ha.
Då kan vi vara tillsammans.
En enda stor, lycklig familj.
Heron, titta!
Han lever. Vi måste bränna såret.
- Tänd en eld. - Vi hinner inte. Han förblöder. Undan.
Ingen fara. Vi ska hjälpa dig.
Bara lugn.
Vad hände?
- Är han en bybo? - Nej. Jag har aldrig sett honom förut.
Han har förlorat mycket blod.
- Hans liv är i Moirornas händer. - Gör vad du kan.
Vi ska hedra de döda.
Hoppas du är på en bra plats och att vi förenas när jag dör.
Bara två själar har bett för dig,
och de dog båda på grund av dig.
Jag borde ha övertalat Serafim att lägga ner sitt svärd.
Men jag såg bara din mördare.
Hjälp mig att glömma agget mot honom...
så att jag kan göra som Gaia vill.
Bra att du är på benen.
Vad hände med dig?
Jag stötte på trädböjaren. Han klarade sig sämre än jag.
Och du?
Vi stötte på några kerer. Det gick dåligt för dem också.
Jag heter Heron.
Jag heter Ikaros.
Vad gör du här ute helt ensam?
- Jag ville ta farväl. - Av vem?
En som stod mig väldigt nära.
Man sa att hennes systrar, Artemis prästinnor,
begravde hennes kvarlevor här.
Men jag var visst felinformerad.
Vad hette hon? Vi kan hjälpa dig att leta.
Gorgo, dotter till Solon från Kyllini. Hon var prästinna.
Smärtan i hans ögon kan bara bero på tre saker.
Kärlek, krig eller gudarna.
Han ser ut att ha råkat ut för alla tre.
Jag hittade henne.
Du hade rätt. Om allt.
Men jag kunde inte vända tillbaka.
Förlåt att det kostade dig livet.
Du kommer inte plågas längre för min skull.
Snart ska ditt lidande vara över. Det lovar jag.
Du klandrar dig själv för din förlust. Gör inte det.
Din mor kommer ändå inte tillbaka.
Hur visste du att det var min mor?
Jag gissade.
Det här är en passande plats. Den gamle valde väl.
Vad?
Utsmyckningen tycks vara gjord av adamantinet jag utvann.
Som var från samma malmåder som svärdet.
Moder Jord vägleder oss.
Vart tog Ikaros vägen?
Tjuvskyttar!
Får jag fråga en sak?
Vad hände i grottan med kererna?
- Vad menar du? - Det var som att du försvann på nåt sätt.
Den kraften var olik allt jag nånsin känt.
- Det är en gåva. - Kanske. Jag vet inte riktigt.
Min rädsla försvann på ett ögonblick.
Som för Serafim när han åt av jätten.
Nu förstår jag varför han inte ville vara av med förändringen.
Jag är Iris, de ursprungliga gudarnas budbärare.
Jag är här för att överlämna den här.
Som Zeus son är du välkommen att delta.
Idiot. Du slarvade bort vårt försprång.
Gaia har skickat instruktioner för sin tävling.
Vi har kallats till Dikteon-grottan
där Gaia ska öppna det dolda riket.
Alla ska släppas in,
för att försöka ta tillbaka Zeus blixtar
från den stora örnen Aquila.
Stenen kommer att finnas där.
Du måste nå dit först. Jag sänder Drömmarna för att möta dig.
Tack vare ditt jätteblod kan du smyga in i det Dolda riket.
- Förstår du? - Ja.
Serafim, om du misslyckas, så misslyckas vi.
Våra älskades lidande fortsätter.
Jag ska inte misslyckas.
Är allt i sin ordning?
Vet du varför det blev så här?
Du tror att de andra kommer belöna dig för din trogna tjänst.
Men de tänker inte så.
De struntar i om du är dygdig eller genomrutten. Se hur de lever.
De gör dödliga till sina leksaker och sviker varandra.
De beundrar en enda sak.
Makt.
Det här är vår chans att ta den.
Jag ska sakta ner de andra,
låta dem känna nåt som dödliga känner.
Som du och jag vet alltför väl hur det känns.
Smärta.
Undertexter: Anna Norman