‫קדימה, אחי.‬
‫קום.‬
‫איך אתה מרגיש?‬
‫כאילו שאני חצי מת.‬
‫ככה בני תמותה מרגישים?‬
‫הכול... מעשה ידי הרה.‬
‫אני בטוח בזה.‬
‫איך אתה יודע?‬
‫היא תמיד שנאה אותנו, הממזרים.‬
‫ואנחנו נפגענו מזה בצורה הכי קשה.‬
‫זה לא מקרי.‬
‫חוץ מזה,‬ ‫היא יודעת שארטמיס ואני עדיין שונאים אותה‬
‫כי ניסתה להרוג את אימא שלנו.‬
‫אתה בטוח לגבי זה?‬
‫משהו מתרחש.‬
‫אין לי ספק, ולא יעשו ממני טיפש.‬
‫את באה?‬
‫מה לגבי האחרים?‬ ‫-הם יפגשו אותנו שם.‬
‫אימא, מה עשית?‬
‫מה שהיה צריך להיעשות.‬
‫האדס ידע?‬
‫זה היה הרעיון שלו.‬
‫אתה בעניין?‬
‫כן.‬
‫יופי. תהיה מוכן.‬
‫יעמדו מולך שלושה אתגרים פה.‬
‫כי שליט האלים החדש חייב להיות חכם, אמיץ‬
‫ופותר תעלומות.‬
‫גורגו.‬
‫התגעגעתי אליך.‬
‫מה קורה שם?‬
‫אל תענה לו.‬
‫הוא לא יכול לעזור לך.‬
‫מי את?‬
‫אתה לא אמור להיות פה.‬
‫עם זאת, אני יכולה לעזור לך.‬
‫לא כי זה מגיע לך,‬
‫אלא כי זה מגיע לאלה‬ ‫שאתה מנסה להעניק להם שלווה.‬
‫אז תקשיב לי היטב.‬
‫אני יכולה לחזור בזמן, ידידי שרפים,‬
‫ולאפשר לך לשנות רגע אחד בחייך.‬
‫כל רגע שתבחר.‬
‫תוכל לחזור ולברוח איתה.‬
‫תמנע ממנה להיתקל במכופף העצים.‬
‫תחסוך ממנה את הכאב והאימה שסבלה.‬
‫אבל זה לא הכול.‬
‫בעוד שהאדס יכול למחוק את זיכרונה,‬
‫אני יכולה להעשיר אותו.‬
‫להפוך אותה למאושרת.‬
‫אתה יכול להפוך אותה למאושרת.‬
‫ככה ייראו החיים שלך.‬
‫לא מגיע לה להיות מאושרת?‬
‫לא מגיע לך?‬
‫או אם תבחר,‬
‫תוכל לחזור אחורה עוד יותר.‬
‫לא תרצה לראות את הדוד שלך נקטל בידי ברק?‬
‫כך תהיה המלך שנועדת להיות.‬
‫ותחסוך מאהוביך את כל הסיוטים שגרמת להם.‬
‫אתה רק צריך לבחור רגע.‬
‫מה אתה אומר?‬
‫לא.‬ ‫-למה לא?‬
‫כי אפילו אלה מכשפה לא יכולה לשנות את העבר.‬
‫זה חלק מהאתגר.‬
‫מלך האלים חייב להיות‬ ‫חכם, אמיץ ופותר תעלומות.‬
‫מלך חכם יודע שהוא חייב לשחרר את העבר.‬
‫לכן לעולם לא אתאים להיות מלך.‬
‫שרפים, דבר אליי.‬
‫עברתי את האתגר הראשון.‬
‫- דמו של זאוס -‬
‫גאיה בחרה בקיורטס מסיבה מסוימת.‬
‫הם הלוחמים האדירים ביותר,‬
‫וכמגנים מושבעים, הם יילחמו עד המוות.‬
‫אין איך לעבור אותם.‬
‫אולי יש דרך.‬
‫מי שם?‬
‫בנו של זאוס.‬
‫לזאוס יש בנים רבים.‬
‫איזה מהם אתה?‬
‫הרון. הבן שירש את כוחו.‬
‫איך נדע שאתה מי שאתה אומר שאתה.‬
‫האם מישהו נכנס?‬
‫"איש לא" נכנס.‬ ‫-אתם בטוחים?‬
‫הרון.‬
‫תראה.‬
‫רק האמיצים מורשים להיכנס.‬
‫האם אתה אמיץ?‬
‫לא, אינך אמיץ.‬
‫מאז ותמיד רק השמדת מה שהכעיס אותך.‬
‫אני לא מי שהייתי.‬
‫עוד נראה.‬
‫כדי להיכנס למבוך, עליך לפתוח את התיבה הזו.‬
‫אבל אם תפתח אותה,‬ ‫תתמודד מול הפחד הגדול ביותר שלך.‬
‫מה כל כך מצחיק?‬
‫אין לי פחד.‬
‫הגורלות נטלו ממני את כל מה שאני אוהב.‬
‫בלי אהבה, אין אובדן.‬
‫אין פחד.‬
‫אין שום דבר שיכול לפגוע בי עכשיו.‬
‫היכנס.‬
‫אתה משקר!‬
‫עדיין יש דבר שמעורר בך פחד.‬
‫לאכזב את אהוביך.‬
‫מי הטביע את העקבות האלה?‬
‫"איש לא" הטביע אותם.‬
‫אלה העקבות של שרפים.‬
‫האם בעל העקבות האלה נכנס לממלכה הנסתרת?‬
‫אז גם אני חייב להיכנס.‬
‫אתם לא מבינים.‬
‫מי שאפשרתם לו להיכנס אינו מי שאתם חושבים.‬
‫הוא הוכיח את עצמו. ועכשיו גם אתה חייב.‬
‫רק ענקים יכולים לעבור בחופשיות.‬
‫ענקים וזאוס.‬
‫אם אתה באמת בנו,‬
‫תדע איך להיכנס.‬
‫אם שרפים נכנס, גם אתה יכול.‬
‫זה יעזור לך ללכת בנתיב שבו עליך לעבור.‬
‫חכו פה.‬
‫יש לנו אורחים.‬
‫מי?‬ ‫-אחיך.‬
‫ארס והאחרים גם כן בדרך.‬
‫תמהר.‬ ‫-אני מנסה.‬
‫אני מגיע.‬
‫ואביא איתי את פנתאון השאול.‬
‫החשדות שלך נכונות, אחי.‬
‫הנבגים אכן נוצרו‬ ‫כך שישפיעו על מי שנולדו מחוץ לנישואים‬
‫באופן חמור יותר מההשפעה עלינו.‬
‫אבל לא הרה פיזרה אותם. זו הייתה דמטר.‬
‫היא רצתה שזה ייראה כמעשה של הרה.‬
‫והיא מקשיבה לנו ממש עכשיו.‬
‫גילינו איפה הרה מסתתרת.‬
‫ונשיב לה עין תחת עין.‬
‫איפה אימא שלך?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫לא.‬
‫רק האמיצים יכולים להיכנס.‬
‫האם אתה אמיץ?‬
‫אם "אומץ" מבחינתך הוא חוסר פחד,‬
‫לא.‬
‫אז אתה מודה‬
‫שיש פחד בליבך?‬
‫מה הפחד שלך?‬
‫מוות לא ראוי.‬
‫זה הכול?‬
‫תוכיח את זה.‬
‫פתח את התיבה.‬
‫מה יש בתוכה?‬
‫את הפחד הגדול ביותר שלך.‬
‫מוות ראוי הוא רק חלק מהפחד שלך.‬
‫החלק האחר הוא שמוות ראוי‬
‫עלול שלא להספיק‬
‫כדי לאזן את הטעות הנוראה שלך.‬
‫אם לא היית נכנע לכעס שלך‬
‫ומשליך את החרב,‬
‫היא הייתה בידיך כששרפים הסתער על הכפר שלך.‬
‫היית הורג אותו.‬
‫ואימא שלך עוד הייתה בחיים.‬
‫היית יכול להציל אין ספור נפשות.‬
‫ולא הייתה מתרחשת מלחמה באולימפוס.‬
‫זאוס היה נשאר בחיים.‬
‫את תתני לי להיכנס?‬
‫היכנס.‬
‫אומץ הוא לא מה שחסר לך.‬
‫חסר לך משהו אחר.‬
‫מה?‬
‫המפתח למוות ראוי.‬
‫הצדקת את האמונה שלי בך.‬
‫אבל עליך להמשיך לעשות כפי שביקשתי...‬
‫אם ברצונך לעבור את המבחן האחרון.‬
‫אני לא מבין.‬
‫אתה יודע שאהבתי את אבא שלך.‬
‫והוא האמין שאחרי שזמנו יסתיים,‬
‫הוא יוכל להוריש את כיסאו ללא מלחמה.‬
‫אבל ידעתי שהאחרים לעולם לא יאפשרו זאת.‬
‫ועכשיו, דרכך,‬
‫הצגנו להם מראה שמשקפת את מעשיהם,‬
‫כדי שיוכלו לראות זאת בעצמם.‬
‫כמו מאמץ, קושי‬
‫ורעיון אפילו עוד יותר חשוב‬ ‫שאני מקווה ללמד אותם עכשיו.‬
‫משהו שהוא תעלומה מבחינתם.‬
‫סלחנות.‬
‫סלחנות?‬
‫כל מה שהעולם והאלים מכירים עכשיו‬ ‫הם הכאה על חטא, כפרה,‬
‫איזון בין אי צדק לצדק.‬
‫אבל סלחנות היא משהו שונה לחלוטין.‬
‫היא מעלימה את אי הצדק בלי עוד הרס.‬
‫היא הדבר היחיד שיכול לאחד בין כולנו.‬
‫כל הזמן הזה, נשאת בעול האשמה,‬
‫חשבת שאכזבת את אימך ואביך‬ ‫כי לא יכולת לסלוח לשרפים.‬
‫אבל האמת היא,‬
‫שנכשלת כי לא יכולת לסלוח לעצמך.‬
‫אם תוכל לעשות את זה לפני שזמנך יסתיים,‬
‫אולי תהפוך להיות האחד מהנבואה.‬
‫זה שיציל את כולם.‬
‫או... אולי זה יהיה אחיך.‬
‫אחד מכם יהיה האחד.‬
‫נראה שלא משנה מה נעשה,‬ ‫הנתיבים שלנו מצטלבים.‬
‫אם תנסה לעצור אותי, אהרוג אותך.‬
‫זה לא חייב להיות ככה.‬
‫זה כן... מבחינתי.‬
‫למה אתה עוזר להאדס?‬
‫הוא הבטיח להביא שלווה למישהי שסובלת.‬
‫מי?‬
‫האישה בבית הקברות.‬
‫אתה מכיר את תחושת האשמה הזו, אחי.‬
‫לא אכפת לי מה יקרה לי.‬
‫אני מוכן לשאת את כל זוועות טרטרוס,‬
‫אבל קודם אני חייב להציל אותה.‬
‫לא!‬
‫עצרו!‬
‫לא.‬ ‫-לא.‬
‫קחו את הצבא שלכם ולכו. אחרי זה נשחרר אותה.‬
‫לא. שחררו אותה עכשיו.‬
‫זה נגמר!‬
‫לא אבקש שוב.‬
‫הורידו את נשקיכם.‬
‫מלחמה לא תקבע מי צודק.‬
‫אלא רק מי יישאר בחיים.‬
‫חשבו על האחרים‬
‫לפני שתורו להם להסתער,‬
‫לפני שהחרבות שלכם יישלפו והאדמה תיספג בדם,‬
‫שאלו את עצמכם למה.‬
‫למה להילחם בקרב הזה?‬
‫אל תעשו את הטעות שאני עשיתי.‬
‫אף אחד לא צריך למות היום.‬
‫ניסיתי להיות הוגן.‬
‫אבל רק עם דם מה שנעשה‬
‫יתבטל.‬
‫להסתער!‬
‫אבן החן!‬
‫חכה! הישארו פה.‬
‫לא.‬
‫עשה את זה.‬
‫בשביל אימא שלנו.‬
‫אהרוג אותה ואת הבן הממזר שלה.‬
‫על מה שעשו לנו.‬
‫לא!‬
‫אני צריכה שתשיג חרב בשבילי.‬
‫ותהרוג את מי שנועד לשאת אותה.‬
‫אני לא רוצה מלחמה איתך.‬
‫בתנאי אחד.‬
‫כל דבר.‬
‫הראש שלו.‬
‫תבחר בבן תמותה על פני אשתך? על פנינו?‬
‫לא נשאר לך הרבה זמן...‬ ‫-בעולם הזה.‬
‫מישהו...‬ ‫-קטע את חוט חייך.‬
‫אני מוותר על הנקמה.‬
‫דיברת אמת, הרה.‬
‫אל תבלבלו בין טוב הלב שלי לבין חולשה.‬
‫הם לא יזכרו אותי כחלש.‬
‫אני מעדיף שתזכרו אותי בזכות דבר שנקרא...‬
‫סלחנות.‬
‫משמעות הדבר היא שאסלח לכל מי שפגע בי.‬
‫אין אף מעשה...‬
‫שאפשר לבטל.‬
‫אבל כך‬
‫נוכל להתקדם הלאה.‬
‫אני רק מבקש‬
‫שתעשה כפי שהבטחת‬
‫עבור שרפים.‬
‫מי אתה שתחליט משהו?‬
‫ממזר.‬
‫נצור את לשונך, ארס. אל תהיה טיפש.‬
‫מספיק. די.‬
‫אני לא רוצה עוד עימותים, אחי.‬
‫אבל אי אפשר להתיר לעולם להתדרדר לכאוס.‬
‫בני האולימפוס חייבים לחזור לאולימפוס,‬ ‫פוסידון לים והאדס...‬
‫לשאול.‬
‫זה מה שחייב להיעשות.‬
‫אנחנו חייבים להשיב סדר לעולם.‬
‫כששתי נפשות נועדו להיות יחד,‬
‫דבר לא יוכל להפריד ביניהם.‬
‫ויהיו רק עוד כאב ושפיכות דמים.‬
‫סלח לי.‬
‫לא.‬
‫לא!‬ ‫-הרון!‬
‫הרון.‬
‫לא!‬
‫אף אחד מכם לא ראוי לזה!‬
‫אף אחד מכם!‬
‫בהתחלה היה זאוס‬ ‫עם כל הניאוף וחוסר הנאמנות שלו.‬
‫ואז הייתה הרה.‬
‫לקחת את העוולות שלו לקיצון השני.‬
‫הפצת מוות וחורבן בביתך שלך.‬
‫ועכשיו אתה, האדס, נכשלת שוב.‬
‫רימית ובגדת בגיבור אצילי,‬
‫בעוד אלה שרקמת איתן קנוניה‬ ‫מרעילות את העולם.‬
‫הבאתם את זה על עצמכם.‬
‫אומר את השם שאיש לא אומר.‬
‫וכך אסיים את שלטון בני האולימפוס!‬
‫טייפון.‬
‫הגיע זמנם של הטיטאנים לשוב!‬
‫תרגום כתוביות: כפיר מי-בר‬