Кінець лише один.
Усі помирають.
Може, тому нам потрібні історії.
Вони роблять світ логічним,
утішають нас,
захищають.
Зрештою, усі ми — лише історії.
Які ми розповідаємо собі й одне одному.
Це й робить нас людьми.
То що ж буде, якщо дізнатися, що історії, розказані самому собі, —
насправді брехня?
Хто ми такі без своїх історій?
Хто ми...
Я запхну той диктофон тобі в сраку, якщо не припиниш молоти маячню, Ґілберте.
Доброго ранку.
Чого це ти, бляха, стрибаєш,
як на пружині?
Облиш. Ми зробили це. Ми розкрили таємницю.
Відійди, зроблю кілька кульбітів.
Зізнання Мейв було однозначним.
Мені треба лише аудіо з фестивалю,
додати хибні сліди, поставити теґи.
Але я його чую, Дав. Увесь подкаст.
Очманіти. От дивися. Уяви.
Сумна пісня Тедді з бару,
у цей час Мейв описує, як вона розвалила йому голову веслом.
Буде круто.
Я радо послухаю це в камері.
Годі. Упевнений, до тюрми не дійде.
Ти ж казала, що тебе просто лякають.
Моя мати була героїновою наркоманкою.
Я в дитинстві й не здогадувалася.
Мабуть, таке саме по собі на думку не спадає.
«Ми напишемо листа Санта-Клаусу.
Але спершу матуся здасть твій візочок у ломбард за дозу,
інакше здере з себе шкіру від ломки».
Мені вона казала, що постійно голодна.
Я не розуміла, що вона має на увазі. І відповідала: «Я теж, мамо».
Черниці були не кращими.
«За маму не хвилюйся.
Вона просто поїхала у справах.
І от-от повернеться по тебе».
Усе моє життя мені розповідали брехню.
Я пообіцяла собі не бути такою.
- Дав... - Кртек благав мене зам'яти ту історію.
А я сказала, що гарантую йому анонімність і безпеку.
Він висів там.
Обісцяний.
Виваливши набряклого язика. А лице було...
Це ти його знайшла?
І я хотіла викликати поліцію. Чесно. Але...
- Але? - Але там стояв його ноутбук.
Відкритий, повний доказів про корупцію на найвищому рівні влади.
Тому...
я мусила.
- У мене не було вибору. Інакше... - Мусила що?
Вони б усе сховали. Усе, над чим я працювала.
Але що ти зробила?
Забрала його ноутбук.
Кинула його гнити в петлі.
Усе заради бісової правди.
Нащо було таке робити?
Бо я голодна, Ґілберте.
Я весь час голодна.
То
Кртек наклав на себе руки
через тебе.
Через мене?
Ні.
Ні, це не я злила його ім'я, бляха.
Він благав тебе припинити, але марно.
Ми журналісти і маємо...
Журналісти? Ти вважаєш себе журналістом?
Звісно, я вважаю...
Махати тією штукою перед селюками — не журналістика.
Що? Бо я поважаю своїх слухачів?
Не використовую свої джерела, щоб кинути їх після смерті?
Але ти саме це й робиш.
Ти їх колеш. Вигрібаєш те, що тобі треба.
Усе для створення сентиментального й тупого контенту,
який нічого не змінює, не додає, не говорить.
Ти не журналіст, Ґілберте.
Ти порнограф.
Що ж.
Містере Павере, ви вільні.
Гадаю, так закінчуються всі твої стосунки.
Ні. Потрібен адвокат для справи з екстрадиції.
Кому мені, суко, дзвонити, якщо ви...
Де він?
Де Шон, чорт забирай?
Де Шон?
Його нема.
Збрешеш, Едно, — і я за себе не ручаюся.
Не погрожуй мені, бандите.
Шон мусить повернути вкрадене.
Мій хлопчик — не злодій.
Твій хлопчик стане трупом, як тільки я його знайду.
Хай він хоч пальцем зачепить Шона...
Упевнена, Шеймус покричить і заспокоїться.
Ти дуже добра, але й гадки не маєш, що тут відбувається.
Власне,
думаю, маю.
Я знаю про Шона все.
Пам'ятаєте старі добрі часи, коли ви мене збили?
Для вас це жарт, Дав?
Шона О'Шея можна заарештувати.
Якщо Шеймус справді виїде...
Шеймус Ґаллахер.
Ґаллахер почне з нуля деінде.
- Він потрібен нам. - Якщо Шеймус...
...розвалиться.
Я знайду Шеймуса.
Навіщо воно вам?
Так на так.
Що, як ви мене не знайшли, не арештували?
Вас ніхто не звинуватить.
Що ви зробите тоді?
Це вже мій клопіт, не ваш.
Ви тут не по мене. А по Шеймуса Ґаллахера.
Я його привезу.
Нам потрібна страховка.
Має вистачити.
Довіртеся мені. Я хочу допомогти.
Що це було?
Що я пропустив?
Єдине, про що просила Фіона,
у чому змусила поклястися, —
щоб Шеймус ніколи не мав нічого спільного з її дитиною.
То були її останні слова.
А я її підвела.
- Я підвела її. - Ні, це не так.
Я так старалася.
Налякати вас, щоб вигнати з міста.
То ви спалили машину Шона?
Лише тому, що думала: ваше риття в усьому до добра не приведе.
І я мала рацію, чи не так? А коли нічого не вийшло,
Мейв придумала підпалити човен Шеймуса.
Ого. Ви багато чого палите.
Ми сподівалися, він стривожиться. Але він, як тарган якийсь.
Нам треба зупинити Шона, змусити його порозумнішати.
Ти з ним поговориш?
Я?
Його спортивки не приховують стояка, коли він тебе бачить.
Скажи, хай поверне Шеймусу клятих вугрів. Тебе він послухає.
Я...
Тобто я не можу.
Він у своїй схованці в лісі Таллікрос.
Я спостерігала за вами трьома,
тільки ви можете реально щось зробити.
- Я зроблю це. - І пообіцяйте мені обоє.
Шон не має дізнатися, що Шеймус — його батько.
- Ніколи. - Обіцяю.
Даю слово.
Не спіши, дівчинко.
Я б узяв тебе, якби міг.
Боже. Чого приперлася, бляха?
Шеймусе, вислухай мене. Є пропозиція: ти мені — я тобі.
Що ти мені? Очі видряпаєш?
Пішла геть. Відвали.
Маю до тебе пропозицію, вигідну всім.
Та я з такими, як ти, срати на одному полі не сяду.
Трясця.
Це вони. Макардли.
- А ти ще куди? - Впусти мене.
- Відвали. - Бо скажу їм, що ти тут.
Кобила срана.
Перевірте позаду. Я піду нагору.
Здається, ми з ним розминулися.
Чого це ти зрадів?
Перший нормальний стояк за десять років.
Куди там тій віагрі.
Нема нічого кращого за перспективу всадити кулю
в голову якогось падла.
Джоне-Джо Макардле, ох ти й стерво.
Його нема.
Унітаз недавно засраний, тож він недалеко.
У магазині з ним був американець. Тупий як пробка. Знайти неважко.
Він виведе нас на Шеймуса.
Може, його собаку?
Гарна дівчинка, чи не так?
Чому ти мене покинула?
Хотіла трахатися з молодшими.
Вона була хорошою собакою.
Вона була вірною.
Я такої вірності не заслужив.
Я можу тобі допомогти.
Ти й сама собі не допоможеш. Я це зразу зрозумів, з першого погляду.
Негатив липне до тебе, як мед, бляха.
Слухай, я відвезу тебе до Шона.
Ні, з мене досить.
Раджу тобі зробити так само.
- Ти міг би забрати вугрів... - Ти мене чуєш?
Це ще найкращий для мене варіант,
якщо я не втечу зараз, цієї секунди.
Нащо мерцю вугри?
Вони полюють на Ґілберта.
Тоді хай Ґілберт тікає, причому швидко. Інакше його закатують до смерті.
Та сука.
Зворотний відлік 60 хвилин, друзі.
Процесія рушить за 60 хвилин.
Так і розкриваються таємниці.
Минуле повертається, щоб переслідувати сьогодення, як люта примара помсти.
- Хто знав, коли ми вперше приїхали... - Ґілберте?
Певно, прийшла вибачитися?
Ґілберте, я...
Гаразд, послухай мене.
- Макардли... - Шон — дитина Фіони й Шеймуса.
Це ж просто бомба, скажи?
Тільки подумай.
Тіла, контрабанда, усиновлення в Румунії, прикриття.
Усе краще й краще.
Зможу продати телевізійні права ще до виходу в ефір. Я знову на коні.
Макардли в Бодкіні.
І що?
Вони шукають тебе.
Щоб я здохла.
Шоне.
Поверни Шеймусу вугрів.
- Ага, зараз. - Бо вб'є.
- Я бачила... - Він тікає з міста.
Обісрався, бо хтось мало не вбив його на човні.
І тепер усе це моє.
- Румуніє, я їду. - Та що ти забув у Румунії?
Ти бачила дівок зі Східної Європи?
Багатому мені даватимуть, аж гай гудітиме.
Шоне, ти хоч чуєш, що кажеш?
Так, чую. Еге ж.
А то — мій квиток.
ВОДА ЗАХІДНОГО КОРКУ
Думають, ти виведеш їх на Шеймуса.
- Я не знаю, де він. - Вони все одно питатимуть.
І геть не лагідно.
- Якого біса? Що мені робити? - Гадаю...
Скажи Шеймусу, що Шон — його син.
- Що? Як? - Тільки це його й поверне.
Нащо воно нам?
Шеймус рятує собі життя.
І Макардли гнатимуться за ним довіку.
- Але ми можемо його врятувати. - Як?
Скажи Шеймусу, що Шон — його син.
Шеймус поїде годитися з Шоном. Інтерпол його арештує.
Шеймуса арештують, і Шон у безпеці.
Макардлам тоді до Шеймуса зась.
Так ти врятуєш усіх.
А твій подкаст закінчиться ідеально.
Чорт.
Дав, я не знаю.
Шеймус дуже на мене злий.
Ясно? У нього є пістолет. Він Френку пику пробив степлером.
Навіщо ми все це робимо?
Щоб розповісти класну історію.
І тобі от стілечки до найкращої історії всіх часів, трясця.
Потрібен останній поштовх. Потрібен журналіст.
Справжній журналіст.
Ти ж казала, що я порнограф.
Я просто розізлилася, Ґілберте.
Я злюся на тих, хто мені до вподоби.
І на тих, хто ні, але ти знаєш різницю.
Адже якщо Шеймуса заарештують,
це врятує йому життя.
Абонент не може прийняти цей...
Автовідповідач.
Що?
Спробуй так.
ШЕЙМУС Я ЗНАЮ, ДЕ ФІОНА
ШЕЙМУС
Ти подивися.
Це просто риба.
Крихітна рибка. Ти б таку навіть не помітила.
А коштує мільйони.
Шоне, що ти робиш?
Серйозно.
Вугри кидають дім, щойно народившись.
Пропливають сотні кілометрів, щоб потрапити сюди.
Малеча, сама-самісінька, попри все.
Додому вертаються вже дорослими.
Треба лише віддати їх якудзі, і я зможу зробити так само.
То не якудза. А Інтерпол. Це спецоперація. Ти сядеш.
Тепер вигадуєш усяку фігню.
Шоне.
Шоне!
На мене чекає майбутнє, Еммі. Геть. Відвали.
Шоне, це...
Шон не послухав. Він їде продавати вугрів.
Вітаємо на фестивалі Самайн.
Стільки всього, годі й уявити.
У нас є ігри. Призи. У нас є...
Ти зможеш, Ґілберте. Я почекаю тут.
Де вона?
- Я так... - Де?
Вона там, на Ініш Мактайр.
Вона що, срана черниця?
Фіона померла.
Не дури мене, Ґілберте.
Ти впевнений, що то Фіона?
Похована на острові. Вона померла там 25 років тому.
Померла при пологах.
Бляха.
При пологах?
У неї народився хлопчик. Твій син.
Він вижив.
Ні.
Це Шон.
Шон — твій син.
Та ти гониш. Шон?
Його виростила місіс О'Шей, але правди йому не сказала.
Навіщо воно їй?
Вона імітувала його усиновлення з Румунії.
Боже. Я...
А я думав, він довбаний мудило.
А це не так. Він...
він...
Я знаю.
То мій хлопець.
Мій син.
Якби я завжди знав, що він мій...
Сьогодні він укладе угоду.
З Інтерполом.
Чорт. Боже.
- Ти підеш зі мною. - Я не хочу заважати.
Ніяких сюрпризів. Маємо дістатися до нього раніше за них.
Спрацювало.
Шеймус приїде.
Чекайте там. Ми вас заберемо.
Шоне, будь ласка.
Боже, як же ти дістала. Я...
Ти зараз спаскудиш собі життя. Послухай.
- Шоне! - А ти що тут робиш?
Еммі сказала мені, де ти.
- Ти їй сказала? - Їдьмо зі мною додому...
Іди в сраку, Едно, ясно?
Ти як до мене говориш? Дуже виріс? Зараз ляща заробиш.
Шоне.
Боже.
Ні, Шоне!
- Ну давай, виродку. - Не займай його!
Я прийшов не битися.
От і добре, бо я б тебе завалив.
Твій час минув, діду, ясно? Пенсія срана.
Це мої вугри. Моя робота. Мої гроші.
Тепер я тут бос.
Ти мій син, Шоне.
Боже мій.
Я твій тато.
Ні. Не слухай!
- Що? - Знаю, це важко усвідомити.
І від мене це теж приховували.
У сенсі твій син? Ти кажеш мені, що я твій син?
Так.
- Чорта з два. Кращого нічого не придумав? - Це правда.
Ти народився на Ініш Мактайрі.
А твоєю матір'ю...
була жінка на ім'я Фіона.
Я усиновлений. Моя мати — румунка.
Я румун.
Шоне, їдьмо зі мною додому.
Едно, це...
Ти мій син, Шоне.
Стовідсотковий ірландець.
- Іди сюди. - Ні. Це неправда.
- Я просто хочу тебе обійняти. - Це неправда.
У Румунії 20 мільйонів населення.
Наш основний експорт — автомобілі, одяг, меблі та текстиль.
- Наша мережа доріг охоплює 53 000 км. - Шоне.
Надя Коменеч була першою гімнасткою в історії, бляха,
- з десятьма балами на Олімпіаді. - Шоне.
Палац Парламенту в Бухаресті — найважча будівля у світі.
Шоне!
Це лише факти.
Так, і я їх знаю, бо я, сука, румун!
У тій Румунії й духу твого не було.
Ти ніколи не виїжджав з цього міста.
І якби я знав, клянуся тобі, все було б інакше.
Синку, будь ласка.
Я знаю, хто я,
що я і звідки я родом.
І ти до цього всього — не приший кобилі хвіст,
чмо ти сране.
Дай хлопцю спокій.
Це все ти винна.
Стоп. Легше, друже. Може, ми...
Що я тобі такого зробив?
Чим я це заслужив?
Ти брехала нам обом.
Ти вкрала в нас усі ці роки.
Тобі завжди було байдуже до Шона, так само, як і до Фіони.
Вона кохала мене.
- Фіона тебе не кохала. - Кохала.
Вона тікала, бо боялася,
тікала від тебе.
Вона кохала мене, суко!
Боже!
Господи!
Боже! Шоне!
- Шоне. Боже мій. - Шоне!
- Зупиніть кровотечу.
- Є чим перев'язати? - Усе буде добре.
- Боже мій. - З тобою все добре. Глянь на мене.
Усе обійдеться. Шоне, усе буде добре. Боже.
Шоне, твій
великий палець.
Шеймусе Ґаллахере!
Вас заарештовано.
Можете нічого не казати.
- Це зашкодить захисту... - Згиньте.
Ану.
Назад, паскуди.
Так, я попереджаю, бляха!
- Гей. - Пустіть!
Відпустіть його!
Назад, бо пошкодуєте.
Що ти наробила, Дав? Що ти, суко, накоїла?
Чорт.
Довбаний Самайн.
Виходь.
- Виходь, бляха. - Добре.
- Шеймусе, годі. Спокійно. - Хто ще знав?
Хто ще знав про Шона?
Шеймусе, облиш.
Це довбане місто!
Вийми все з кишень.
Що?
Хутко!
Тут тільки мій телефон.
З іншої.
Усе записав?
А знаєш, що в мене в кишені?
Так чи ні?
Великий палець мого сина, падло!
А тепер
закінчімо твій подкаст так, щоб було не соромно.
Ти що, домовилася
з ними?
- Отримала, що хотіла? - Припини.
- Кртек — ще таке. Тепер Ґілберт, Шон. - Ґілберт виживе.
Так! По ньому прямо видно було.
- Він і мухи не скривдить. Вони друзі. - Упевнена?
Це ж сумновідомий Борсук. Небезпечний і злий.
- А ти рятувала свою шкуру. - Я його не виманювала...
Бо ніяка ти не шляхетна журналістка-розслідувачка.
Робиш що хочеш, щоб отримати бажане.
Ти мала рацію, Дав.
Ти таки кажеш правду.
Увесь цей час ти казала нам, хто ти насправді.
І я не знаю, як ти з цим живеш.
Твоя правда.
Я їх використала.
- Ґілберт скинув місцезнаходження. Їдьмо. - Я все зіпсую.
Як же ти задрала. Дав, нема коли себе жаліти.
Шкода, що Кртек себе вбив, що твоя мама була дурепою,
але це не має значення.
Що ти зробиш зараз, Дав?
- Що ти зробиш? - Що ж, Дав.
Замість арешту Шеймуса ми маємо жертву стрілянини,
заручника й небезпечного контрабандиста на волі.
Назад під арешт, а ми розберемося.
Ми місяцями готували цю операцію.
- А ви за тиждень... - Та стуліть ви пельки, боже.
Ви найнекомпетентніші дебіли, яких я бачила.
Поясніть мені етику угоди з Дав.
- Шановна... - Шону відстрелили палець.
Ви влаштували пастку. Це стандартна політика Інтерполу?
Ми не мусимо нічого пояснювати.
Ви не знаєте, яких зусиль потребує безпека.
До речі, усю цю розмову я записала.
Будуть ще коментарі щодо ваших дій у Бодкіні?
Добре.
А тепер геть.
Знайдімо Шеймуса.
Ти справді це записувала?
Ні. Оце я даю.
Це було...
Здуріти, як круто, Сізерг.
Гаразд.
То де Ґілберт?
Вони їдуть на фестиваль. Але як ми туди потрапимо?
У мене є ідея.
- Що? - Але доведеться красти.
Оце справжня ти.
Я просто живу собі спокійно,
нікого не чіпаю, аж тут ти, лізеш до всіх зі своїми питаннями.
Вирішив припертися й забрати в мене все?
Заради твоєї історії.
Не сьогодні, Ґілберте.
Сьогодні історією станеш ти.
Як нам у біса тут його знайти?
Слухай, я й на думці не мав тебе зрадити.
Та годі, я все видалю.
Я...
Я більше... Я більше ніколи не записуватиму подкастів.
Чого б це раптом, Ґілберте?
Нащо відмовлятися від такої класної історії?
Сам подумай.
Чувак приїжджає в Бодкін
розслідувати зникнення трьох людей...
а потім зникає сам.
Це ж непереборно
класна історія.
Може, колись сюди приїде ще хтось, щоб розібратися, що з тобою сталося.
Подивимося, як тобі це сподобається.
Шеймусе, будь ласка.
Ти ж не така людина.
Я такий, який є.
Вкравши цей Семтекс у Макардлів, я думав,
що завдяки йому розбагатію.
Але натомість я втратив усе.
Усе почалося з цих ведмедиків.
Ними усе може й закінчитися.
Вона близько.
У давнину
вважалося, що рот —
ворота для душі.
І коли людина помирала,
їй запихали в рота камінь,
щоб злі духи не повернули її до життя.
Ти підірвав увесь мій світ.
Я лише хотів розповісти історію.
Що ж...
залиш її собі.
Здохни, падло!
До біса це місто.
До біса цей світ, і потойбічний теж до біса.
Ми всі — лише історії.
Історії про те, звідки ми, що ми зробили.
Еммі!
Якщо вірити додатку, він тут.
От тобі й технології.
Чорт. Нічого ми не знайдемо.
Історії, які ми розповідаємо.
І ті, про які мовчимо...
Ґілберте?
Усі ми — лише історії.
Я приїхав у Бодкін розслідувати таємницю.
Боже, Ґілберте!
А з'ясував...
Слава богу.
...можливо, не кожну таємницю треба розгадувати.
- Ти цілий? - Чекай.
- Це бомба. Семтекс. - Що?
Так. Детонатор у нього.
- Звідки тут бомба? - Не знаю я!
Я просто хотів записати клятий подкаст.
А тут бомба.
Боже мій. Фестиваль.
Зігнати всіх з цього пагорба.
- Добре. - Куди він пішов?
Он туди.
Гаразд.
Дівчата!
Вибачте. Перепрошую.
Фінтан.
Що за холера?
Фінтане!
- Клас, скажи? - Зроби оголошення.
- Треба всіх евакуювати. - Що?
Під низиною бомба. Нехай усі тікають.
- Що ти мелеш? - Вижени усіх з пагорба!
Ти себе чуєш, Еммі? Бомби під полем у Бодкіні?
Та ти подивися.
Бодкін 2.0.
І він мій.
Господи, Фінтане. А ти себе чуєш?
Боже, ти справді лише засранець.
І це максимум, ким ти будеш, просто смердючим засранцем.
Тупа ти курво. Прийшла на стрілянину з ножем.
Прошу! Зупиніться!
Тут бомба! Вам треба негайно тікати!
Будь ласка, слухайте всі! Тут бомба!
Треба йти...
Капець.
Чуєте? Вимкніть музику. Музику вимкніть.
Тут бомба. Треба тікати. Вимкніть...
Я тобі не довбаний засранець.
Мені до сраки.
- Е! Психічко драна! - Слухайте всі!
Тут бомба, і нам треба негайно тікати!
Будь ласка...
Думаєш, ти виграла? Змусила мене тікати?
- Шеймусе... - Ще крок — і я натисну цю кнопку.
Заберіть її з моєї сцени!
Ще одну пісню!
- Ще одну пісню! - Розійдіться.
Ще одну пісню!
- З тобою все добре? - Ще одну!
- Ще одну пісню! - Тедді.
За мною!
- Відвали! Я серйозно. - Шеймусе...
Натискай.
Що? Думаєш, не натисну?
Підірви цю діру. Мені байдуже.
Якщо ти цього хочеш, зроби це, трясця.
Хоча дай сюди. Я сама.
Я все підриваю. Не звикати.
Я спалю весь цей світ.
Ми з тобою однакові.
Думаємо, що самі-самісінькі.
Моя мати, твій син.
Але я помилялася, Шеймусе.
Я була самотньою, бо я сама так вирішила.
Тож якщо хочеш рознести Бодкін на друзки, будь ласка.
Але не корч із себе кляту жертву, бо ти сам це вибрав, усе це!
Ні, це неправда, курво.
Брешеш. Малахій і Фіона вмерли через твій вибір.
Не було в мене вибору!
Розказуй собі що хочеш, Шеймусе.
Вибір є завжди.
Привіт, Джекі, старий друже.
Треба ж, яким вітром тебе сюди занесло?
Скільки літ, Джоне-Джо.
Шеймусе Ґаллахере.
У тебе досі є вибір, Шеймусе.
Ті.
Або ті.
Вирішувати тобі.
Ще одну пісню!
- Ще одну пісню! - Бодкін!
Ще одну пісню!
Хто хоче ще одну пісню, щоб її вже?
Співай.
Усі гроші
Які я заробив
У теплій компанії я спустив
І шкода заподіяна
Була лише собі
Їдь!
Усі гроші, які я заробив
У теплій компанії я спустив
І шкода заподіяна
Була лише собі
Гріхів чимало маю
Усіх і не згадаю
Налийте чарку на коня Добраніч, всім добра
Усі гроші, які я заробив
Котре лихо менше, те й обирай, так, Джоне-Джо?
Ти своє віджив, ще й непогано.
Але все рано чи пізно закінчується.
Як давно я цього чекав.
Дав.
Це все я винний.
Фіона, Малахій, Шон.
Це я накоїв.
Але знаєш що?
Я нічого не відчуваю.
Боже мій. Ґілберт!
Ґілберте?
Він вийшов?
Я не знаю. Я думала, він за нами, а тоді...
Ґілберте!
Ґілберте, я...
Дав.
Він тут.
Привіт.
Що це ти робиш?
Нічого.
Ти що, плачеш?
Загубила темні окуляри.
Я й не знав, що ти їх так любила.
Я з ними зріднилася.
Ми ж про мене говоримо?
Ні.
Мені сумно через окуляри.
Про тебе я й не згадала б.
Гаразд.
Знаєш,
я завжди думав, що це найкрасивіша країна у світі.
Я приїхав у Бодкін розслідувати давню таємницю,
розповісти історію.
А знайшов неймовірну історію, яка трапляється раз у житті.
Я знайшов жорстоких контрабандистів і черниць-викладачок йоги.
Я знайшов вугрів, хіпі та серверні парки.
Узнав про відчайдушні вчинки заради кохання.
І як далеко я зайду, щоб записати цю історію.
З'ясувалося, я можу брехати,
шахраювати
й маніпулювати.
І я вважав, що так можна.
Я думав, це врятує мою кар'єру,
мій шлюб.
Але ні — це просто чергова історія.
Наші історії — про те, хто ми такі.
І я маю знайти кращу.
Закінчив?
Слід устигнути на літак.
Задумався трохи.
Яке там трохи, завис, бляха.
Шоне.
Поїхали.
Чим тепер займатимешся?
Гадки не маю.
Певно, чимсь, де ніхто не помирає.
Ви, певно, думаєте, що це кінець історії.
Але насправді ніщо й ніколи не закінчується.
Бо буває всяке, але нам своє робити.
Хай там як, ти чудово впоралася. Дав була вражена.
Люб'язно з її боку.
Чудово. Що ж, треба буде якось зустрітися ще.
Я чула, у спецрозслідуваннях є вакансія.
- Еммі, потрібен досвід. - У мене багато досвіду.
- Так, але... - Багато людей вражає Дав?
Еге ж. Отже, буде так.
Я сьогодні догуляю вихідний,
а з понеділка вийду на роботу.
Ви не проти?
Буває всяке, і це нас змінює.
Але історії важливі.
Шоне.
Я маю дещо тобі розказати
про твою маму.
Справжню маму.
Я знаю, хто моя справжня мама.
Бо інколи історія важливіша за правду.
Йолоп.
Раніше я думала, що це головне.
Правда.
Але, здається, я просто хотіла, щоб усі бачили світ, як я.
Чорно-білим.
Сестра Джеральдін зберігала всі ваші статті.
Ми не просто так тут нічого не викидаємо.
Ваш вовк трохи затяганий.
Її звуть Фойла.
Мама казала, вона завжди мене захищатиме.
І якщо відчую неприкаяність,
треба буде лише завити, і вона мене знайде.
Ви тут по роботі?
Ні, я...
Мала укласти угоду.
Довелося звільнитися.
І скільки ви тут житимете?
Скільки буде треба.
Я працюю над історією.
Про що?
Про вас.
А люди що, це слухатимуть?
Я слухатиму.
Але якщо нам не змінити того, що сталося...
Можна змінити історію, яку ми розповідаємо.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова