Оце так ігровий будиночок. Більший за нашу спальню.
Не перебільшуй, Ілаю.
Навіщо їй шість собак?
Гадаю, їй платять за те, щоб вона їх вигуляла.
Я б так хотів собаку.
Спершу за собою гімно навчися прибирати, а тоді поговоримо.
Ось тут. Праворуч.
Не віриться, що це дім для одного.
Як зайдемо — не чіпай нічого.
-Привіт, ми про «Атарі». -«Щодо».
Щодо ігрової консолі «Атарі».
Так.
Чоловік під'єднав її до телевізора, щоб ви побачили, що все працює.
-Може, хтось один… -Так.
Ми почекаємо надворі, так?
Я не знаю, як грати.
Може, ви, малі, знаєте.
-Так. -Тоді ми зайдемо. Хлопці?
Тут є «Спейс Інвейдерс» й інші ігри.
Ґіллі майже й не грав. Більше робототехнікою цікавиться.
-Ми беремо. -Не перевірите?
Ні, ми вам віримо, мила. Ось, тримайте.
П'ятдесят.
В оголошенні було сто.
Гляну, що ще маю. П'ять, п'ятдесят п'ять.
Чекайте. Хлопці, маєте щось? Вивертайте кишені.
П'ятдесят п'ять. О, 57!
П'ятдесят сім. П'ятдесят… Ну ж бо. Що маєте? Шукайте в кишенях.
Та беріть.
Дуже дякую вам.
Чекайте. Це ж не іграшка.
-Як на такий дім заробити? -Пограбувати сраний банк.
-Не кажи так. -Як?
Багатими стають лише через злочини. Що? Ніколи цього не чула?
Знаєте, ваша мати жила б у такому місці, якби не була підлітком-втікачкою.
Годі тобі, кохана.
Ми її так дешево купили.
За 57 баксів. Вона вдвічі дорожче коштує.
Усе гаразд, мамо?
Усе буде краще, Френкі. Обіцяю.
Буде так добре, що забудеш, що було погано.
Пальці, обережно!
ХЛОП’Я ПОГЛИНАЄ ВСЕСВІТ
ДРУГА СЕРІЯ: ХЛОП'Я ОТРИМУЄ ПОРАНЕННЯ
Отакої.
Це мертвий какаду чи використаний підгузок?
Круть. Як він там опинився?
Не знаю, друже.
Поглянь на це місце. Клята Дарра.
Знаєте, як це називається, діти? Розпад суспільства.
-Сьогодні день вивозу сміття. -Ага!
І це теж.
ЦЕНТР ПРОТЕЗУВАННЯ «АТЛАС»
-Привіт! -Лайле, друже.
Ви знаєте Тедді.
А не замалі, щоб працювати?
У них у школі день профорієнтації.
І що покажеш? Одну з рук? «Учителю, зацініть оце».
А він: «Що за хрінь?»
У мене вдома таку пси гризуть.
Треба ще томатним соусом полити.
-Ти тут теж інженер? -У мене хороша робота, воджу вантажівку.
Добренько.
-Як Френкі? -У неї все добре.
Приведеш її на вечірку наступного місяця?
Похаваєте безплатно. І малих бери.
Хочу з тобою дещо обговорити.
Слухай, друже. Про…
Про що вони говорять?
Я все одно туди поїду?
-Спокійно, бляха. -Гаразд. Побачимося.
Гаразд. Ходімо.
Які ви повільні, Боже мій.
Так!
Ось, дивіться.
Прикольненько, правда?
Класно.
-Привіт. -Лайле, здоров.
Гляньте на моє місце.
Ну ж бо, Ґасе.
Що таке, друже?
Не набридає?
Та ні, ти що. Щодня щось нове.
Ноги, руки, стопи, коліна.
Це дуже класно.
Малі.
Я — твій батько.
Але не справжній.
Годі гратися.
Вітаю, босе.
Лайле.
І хто це тут у нас?
Це Ілай, а це Ґас. Діти моєї дівчини.
Хлопці. Це пан Броз. Йому належить уся ця фабрика.
Потисніть руки.
Який ти сильний, хлопче.
Так? Ні?
Він не розмовляє. Не сказав ні слова з восьми років.
-Він… -Ні, з ним усе гаразд.
Розумник.
Він дуже багато знає, але не говорить.
То в родині балакун — ти?
Давай руку.
Не бійся.
Так.
Не повністю сформована.
Бачу по кістковому мозку.
Кістка тверда, але ще не цільна.
А що цікавого знає твій брат?
Він може передбачити майбутнє.
Ага, сімейний Гегесістрат.
Хто?
Це давньогрецький пророк, який відрубав собі ногу,
бо не хотів залишатися в полоні.
Розкажи про передбачення свого брата.
Того дня ми мали бути біля «Парк Терас»,
і того ж дня мама побачила літню жіночку з покупками, яка хотіла перейти дорогу.
Мама відтягнула її,
автобус її ледь не розпластав.
Біля «Парк Терас»?
Ні. На Окслі-авеню.
Але потім мама завела стареньку додому.
До «Парк Терас».
Ні, насправді вона жила на якомусь бульварі.
Але це був багатоквартирний будинок з табличкою: «Паркуватися на терасі».
Лячно, так?
-Цікаві в тебе діти, Лайле. -Так, босе. Дякую.
Шановний Алексе, лишилося два тижні до кінця семестру,
і навчання здається ще більш безглуздим.
Мама майструє щось цікаве для свята на честь закінчення року,
але це нас багатими точно не зробить.
Гадаю, Ґас міг би гребти гроші, передбачаючи долю,
але допоки він не заговорить,
я маю вигадати інший спосіб заробітку.
МОВЧАННЯ БАГАТО КАЖЕ
Біч Денґ — найбагатша наша знайома, і вона запропонувала мені роботу.
Лайла запросили на святкування сторіччя
фабрики протезів, де він працює з колишніми в'язнями,
мама радіє, бо вечірка буде «о-ля-ля». Усі хочуть здаватися статусними,
хоча ми зовсім не такі.
Дорогий Ілаю, ці тижні так довго тягнулися.
Єдина розвага — коли Біллі Педана в гівно вмокали, бо він Ґіґґсі підрізав.
Сюрприз, гнидо!
Тепер усі сральники обшили,
щоб голова не влазила.
Остерігайся легкого заробітку.
Бо легких грошей не буває,
відплата прийде до кожного в найнеочікуваніший момент.
Лайле, де ти?
А це ніби весело. Можна спробувати?
Я буду стояти біля прилавка на святі. Чекай. Стій тут.
-Ти їх суперклеєм приклеїла? -Будь напористим.
Ти так усім хлопцям кажеш? Так?
Ось, дивися.
Збив!
-І який приз даєш? -Маю льодяники.
Скажеш хлопцям, що я припаркувався перед будинком? Дякую.
Хутчіше. Нарукавники взяв?
Агов.
Бляха, на знак гляньте.
Що таке?
-Басейн зачинено на ремонт. -Бляха, та не може бути.
Що там ремонтувати? Це ж діра з водою.
Може, хлорують? На жаль, маємо додому їхати.
Я п'ять хвилин тому мав бути на Джемборі-Гайтс.
-Чекай. А що там? -Не твоя справа. Іди.
-Штовхаєш наркоту Біч Денґ? -Агов!
-Я, бляха, попереджав. -Та пофіг. Ми з Ґасом знаємо. І мама теж.
І в Ґаса в'єтнамок порвався.
Ти глянь. Капець як зручно.
Залазьте.
З дітьми?
Так, усе буде добре. Поїхали.
Придурки.
Нічого не чіпайте.
Ми на місці?
-То чого ми чекаємо? -Як же кляпа не вистачає.
Ви сидіть і не висовуйтеся, гаразд?
Гаразд. Якщо той чувак запитає,
що ми тут робимо, я скажу:
«Усе гаразд, пане. Мій вітчим наркоту передає».
Ти починаєш мене бісити.
Гаразд. Ходімо.
Якого чорта?
Вони ні слова не скажуть. Жодного сраного слова!
-Так. -Я не жартую.
Це ти, друже?
Там відчинено.
Сідай, друже.
Ні. Сідай.
Бачу, батько ти чудовий.
Привіз дітей на угоду по передачі наркоти. Татко року, еге ж?
У басейні ремонт.
-Що ремонтувати в басейні? -Знаю. Я так і сказав.
Про що фільм?
Не знаю, хлопче.
Про гангстерів.
Він їздить Гонконгом, шукає виродка, який відрізав голову його дівці.
-За що він відрізав їй голову? -Бо він покидьок.
Як твій друг Айван. Так роблять злі виродки.
-Привіз щось? -Ага.
Пива принесли.
-Перевіриш? -Можеш сам перевірити.
Ну ж бо, Елсі!
Та це ж найкраща частина.
Хлопці, пити хочете?
Поруч із солодкою картоплею лежить печиво «Iced VoVo».
Хочеш пива?
-Так. -Давай.
Що це?
Це мере.
Моя сімейна реліквія.
Належала моєму прапрапрадіду.
І нащо вона?
Це смертельна зброя.
Якщо махати вмієш, то битиме чудово.
Череп пакехи від такої трісне, як яєчна шкаралупа.
-А хто такий «пакеха»? -Білий.
Типу Лайла.
Хороший товар, скажу тобі.
Краще, ніж те лайно Дастіна Венґа.
Хто такий Дастін Венґ?
Бачу, любиш питання ставити.
Дастін Венґ — дилер із Сіднея.
Але він розбавляє наркоту манітолом, ми таке не любимо.
А його бариг постійно вбивають.
А хто?
Спитай Лайла.
Будеш пити?
Чи стоятимеш і витріщатимешся на буфера?
Вибачте.
Ну що, пане Допитливість, про що ви з Елсі на кухні говорили?
У неї на стіні висіла велика палиця маорі, що належала її прапрадіду,
який був, як Вів Річардс серед воїнів.
Наша наркота краща за ту, що в Дастіна Венґа, бо він її розбавляє манітолом.
Ага.
Що таке манітол?
Гаразд, годі вже.
Наступних вихідних керуватиму фурою, хтось має сісти на пасажирське.
-Гаразд. -Вибач.
Тримай.
Поки все.
Клас. Дякую.
До зустрічі.
Я можу поїхати.
Смішно, друже.
Елсі сказала,
що хтось постійно вбиває бариг Дастіна Венґа.
Це Айван Кролл?
Немає такої людини.
Айван Кролл — страшилка, яку придумали для залякування. Та й усе.
Деррен вірить у нього, Езра теж.
Справді?
Так чи інакше, треба, щоб хтось прикривав тебе.
Знаєш, хто мені потрібен? Той, хто менше базікатиме. Гаразд? Боже,
якщо хочеш допомогти, просто завалися, гаразд?
Зрозумів? Не лізь.
Не треба мені, щоб хтось сидів на пасажирському.
Боже, як він таке вигадує?
Мамо!
Слухай. З Нунчаками більше не спілкуйся.
Він хворий на голову.
-Ти про що? Ми з ним не друзі. -Того вечора здалося, що ви близькі.
-Тоді ви з його мамою теж близькі. -Та це бізнес.
Хлопці! Ідіть на уроки.
Провалюйте звідси. Обидва. Та валіть.
Дякую, що підвіз.
Будь ласка.
До зустрічі, Ґассі.
ГЕГЕСІСТРАТ
МІСТИЧНИЙ ВОРОЖБИТ, АБИ ВТЕКТИ З ПОЛОНУ СПАРТАНЦІВ, ВІДРІЗАВ ЧАСТИНУ НОГИ
Я піду. Бувай, Ґасе.
-Ні! -Боже мій.
-Що сталося? -З нею все гаразд?
Шеллі, усе гаразд?
Сідай, переведи подих.
Дихай спокійно.
Дякую.
Наступний.
Мамо? Що ти тут робиш?
Мама Шеллі повела її в лікарню, я замість неї.
-Чому ти не сказала мені? -Тобі 13.
Ілаю, я не маю просити твого дозволу працювати в їдальні.
-Боже, мамо. -Що їстимеш?
-Можна три шматочки кексу? -Це не обід.
-Мамо! -Гаразд. Три шматочки.
Гарного дня.
Дякую.
От малі.
То Лайл працює?
Так, досі працює на фабриці.
А не міг би він нам травички трохи дістати?
Ні.
Лайл цим не займається.
Вибач, я чула, що…
-Що чула? -Вибач.
Що стоятимеш біля прилавка.
Допомагаю нашій громаді.
Наступний.
Лайл навчив лівого хука? Був би гарним боксером.
Думаєш, Ґас колись заговорить?
А чому ні?
Думаєш, він може передбачати майбутнє?
Якби я міг передбачати майбутнє, то я б нікому про це не казав.
Чому?
Бо люди не дадуть спокою. І що їм скажеш?
Іноді зле має статися, щоб породити добро.
Наприклад?
Якби твоя мама не втекла з дому, вона б не зустріла Роберта.
А якби той не пив, вона б не зустріла Лайла.
Одна хороша річ і стільки зла.
Дві хороші речі.
Я з вами, дурниками, зустрівся.
Я хочу сказати,
біль і радість — частина життя.
Так розумієш, що живий. Як не болить — це не реальне життя.
Тедді кілька тижнів із тобою не їздив.
Боже, друже.
Хочеш, щоб я їздив із тобою, бо я бачу те, чого не бачиш ти.
Цього разу будь у машині, гаразд?
Ці хлопці — жорсткі типи. Справді.
Не треба рахувати.
Там усе.
Пообіцяй, що ширка хороша.
Вона завжди хороша, друже.
Минулого разу була гірша.
Може, звикаєш до неї.
-А, може, ти хочеш нас нагріти! -Боже. Та легше.
Лайле, що таке?
А ти, бляха, хто?
Я ж казав сидіти в машині.
-На що вирячився? -Ні на що.
Якщо чесно, мені цікаво,
ти почав лисіти до того, як став скіном чи після?
Нащо ти малого притягнув?
Звали.
Один.
МОДЕЛЬ: СУКНЯ РУБІ, 126,95$
ПРИВАТНА СТОЯНКА
Привіт, дівчатка.
«МЕД»
Бувайте, дівчатка.
«БОЖЕВІЛЛЯ МУТАНТІВ»
ПЕРЕВІР СВОЇ СИЛИ
ПАНДЕМОНІЙ НА ПАЛИЧЦІ
Слім тут.
Дивися. Це Шеллі.
Шеллі, як справи?
-Привіт. -Чув, ти була в лікарні.
Для чого це?
У мене щось із м'язами ніг.
Чорт. І як лікувати?
Не знаю, треба зробити аналізи.
-Хутчіше. Скоро футбол. -Хочеш подивитися матч у нас?
Ні, піду додому, маму втішу. Бувай.
-Тоді бувай. -Бувай.
Ілаю, викинеш тельбухи?
«ЯММІ ТАМ», ДЖЕРЕЛО КЛІТКОВИНИ
СМАК ЛИМОНА
АКТИВНИЙ КОМПОНЕНТ: МАНІТОЛ
Ілаю, починається.
-Скажи Лайлу, що пропустить початок. -Ага.
-Не підглядай! -Не буду.
-Гаразд. Що там? -Розплющуй очі.
Розпакуй.
Ні.
-Хіба це нам по кишені? -Це варто кожного пенні, мила.
Дякую.
Я люблю тебе.
Матч починається.
Вітаю глядачів Австралії на передфінальному матчі 1985-го
між «Кентербері-Буллдогс» і «Параматта Ілз».
-Можна дещо запитати? -Ти вже запитав.
Уяви: ти робиш щось фігове, і якщо тебе спіймають, то тобі триндець,
але єдині, кого ти грабуєш — злодії, то ти б це робив?
-Це ти для себе чи для друга? -Для друга.
Скажи другу, що відплата прийде до кожного.
На деякий час це може зійти з рук, але згодом
усе повернеться сраним бумерангом. Як не до тебе, то до близьких.
Так влаштований світ.
Глянь, яка мама щаслива.
Нащо таке втрачати?
Чудово, хлопці.
-Почнімо. -Чудово.
Ось так, друже.
Дякую, друже.
…і, звісно, по всій країні, аби показати національний дух…
Сунься, друже.
Скажеш Лайлу те, що й мені?
Та не зараз же.
От і сраний гімн. Найкраща країна у світі.
Усі австралійці…
Усі австралійці, радіймо
Бо ми молоді й вільні
Ми… Що там далі?
Ми маємо золотий ґрунт І багатства за працю
Наш дім оперезаний морем
Скільки курячих крилець? Треба вдвічі більше.
Це гребінці?
Чому вони ще не готові?
Віднеси квіти в бар.
Де скатертини?
Швидко! Як лінивець працюєш!
Швидше, гості скоро прийдуть.
Хлопці, швидше. Не хочу запізнюватися.
Як я тобі?
Ти, бляха, богиня.
Покрутися.
Нічого собі.
Приведу дітей.
Гаразд.
А я…
Прогрію авто.
Допомогти?
Ну ж бо.
Чому ми з Ґасом не можемо просто відео потім глянути?
Буде весело.
Купа стариганів зі своїми промовами.
Може, ти зустрінеш когось цікавого, типу Тайтуса Броза.
Ми знайомі. Він лячний.
Тобі щойно виповнилося 13,
але не обов'язково все обсирати. Підлітки не завжди такі.
ЗАВЖДИ
Лайл працює на фабриці три роки.
Він — цінний працівник.
Мамо, якби його цінували, то б підвищили або…
Годі, Ілаю.
Ми йдемо. І ти теж.
-Удай, що тобі все подобається. -Хочеш, щоб ми здавалися поважними.
Задля цього Лайл щодня вдягає комбінезон на роботу,
навіть коли не хочеться.
Саме тому він лагодить москітні сітки
й стриже газон, депозити відкриває, щоб нас звідси витягти.
Через поважність у тебе є їжа й туалетний папір,
і ти живеш нормальне, бляха, життя.
Тож не забивай на поважність, гаразд? Її важко здобути.
-Тепер ти красень. -Ага.
Прошу, поводься пристойно.
Привіт, Деррене.
Дінь-Дінь? А ти як дістав запрошення?
Не знаю. Лайл там працює.
-Як там справи з продажем? -Гадаю, усе добре.
Іноді я ходжу з ним на поставки.
Навіщо?
Пильную, щоб ніхто на голову не вилазив.
То Дінь-Дінь у нас типу на шухері?
Пані та панове, прошу, сідайте.
Вечеря готова.
Ну ось.
Хто за твоїм столиком?
Місцевий депутат з Окслі.
А це детектив Тім Коттон.
Бо Тайтус допомагає в'язням у реабілітаційному центрі?
Ні. Бо половина копів заробили собі на різдвяну відпустку завдяки мамі.
Це Айван Кролл.
Лайл сказав, що його не існує.
Хіба у мріях Лайла.
Що в нього з обличчям?
Кажуть, що брат однієї з його жертв
напав на нього з рушницею.
«Атлас» зробили йому протез для обличчя.
А що з тим, хто вистрелив йому в обличчя?
Він його довго шукав, але все ж знайшов
у приміщенні для лісозаготівлі у глушині Тасманії.
Ілаю! Класний костюм.
За яким столиком батьки сидять?
Усе добре, Ґассі?
Це Тедді. Ти його знаєш?
Йому подобається моя мама.
Та вона всім подобається. Я б їй вдув.
Пані та панове,
прошу привітати винуватця сьогоднішнього свята — пана Тайтуса Броза.
Дякую.
Як дехто з вас уже знає,
у мене є три найважливіші жінки:
моя мати,
моя донька
і моя кохана дружина.
Усі вони, на жаль, померли.
Моя дочка Ханна була найяскравішим промінчиком у житті.
Попри всі випробування, з якими вона зіткнулася через те, що мала інвалідність,
з тієї хвилини, коли я взяв її на руки,
я знав своє призначення на цій Землі.
Дати людям змогу рухатися.
Дати їм незалежність.
Дати моїй донці й таким людям, як вона,
змогу жити гідно.
Але попереду довгий шлях, друзі мої.
Я сподіваюся і вірю,
що повністю функціональні кінцівки
можна буде міняти, як запчастини в автомобілях.
А поки
я обіцяю, що наша священна місія
повернути можливість пересуватися всім охочим і тим,
хто цього заслуговує…
лише почалася.
Гарного вечора.
Можна мені кульку?
Майже. Ти молодець.
Так! Я влучив.
Так, молодець. Вітаю.
-Дякую. -Молодець.
«Божевілля мутантів». Підходьте.
Френсіс, поклади гроші в конверт і перерахуй, щоб усе правильно було.
Звісно.
Пандемоній на паличці! Обирай — приз вигравай!
Хтось хоче?
Так собі прилавок. Ти сам погодився?
Ні, мама сказала, що маємо допомагати громаді.
Класна в тебе мама. Хотіла б я собі таку родину.
Справді. Чому?
Бо тебе люблять.
Усіх люблять, хіба ні?
Я відчуваю, що мене люблять, але зараз я дуже засмучую маму.
Тобі пощастило більше, ніж ти думаєш.
Так. Ну ж бо, друже!
Пандемоній на паличці!
«Божевілля мутантів»!
Пандемоній на паличці!
Ні. «Божевілля мутантів»!
-Купа паличок і пандемонію. -Ні. «Божевілля мутантів».
Справжніх мутантів не існує. Просто кажу.
Тут кращі призи. Набагато кращі.
Їсти!
Так!
Ви лише гляньте.
-А це за що? -Просто.
Гарний сьогодні був день.
Корисну справу зробили.
Розумієте? Усі були, немов сім'я.
Я чудово тебе розумію.
Зачекайте.
Скоро все буде ще краще, обіцяю.
Можливо.
-Краще не заходь. -Та ну.
Паста болоньєзе, чемпіоне!
Ти міг хоча б зачинити кляті двері.
Хай провітриться.
-Я відчиню. -Хлопці, ви запросили Шеллі?
Шеллі!
Вибачте, що перериваю.
-А ти хто? -Друг Лайла.
Ти, вийди.
Провалюй!
Гаразд.
Сідай.
Не рухайтеся. Це ненадовго.
Маю спитати Лайла про його додатковий бізнес.
Додатковий? Він про що?
-Не знаю, про що він… -Завалися!
Бісів…
Де заховав решту, Лайле?
Агов!
Бляха, не треба цього.
Де решта, Лайле?
Усе гаразд.
-Гаразд. -Отже?
Ґассі.
Що ти робиш? Що він йому каже?
Годі цього цирку. Говори, Лайле.
Чорт! Годі.
Ілаю.
Пробач, Френкі.
Ні, Лайле.
До біса. Виводьте його.
Лайле! Ні!
Вибач, мила. Я хотів, щоб усім було краще.
Лайле!
Вони нічого не знають!
Мамо!
-Сядь! -Мамо!
Завалися, малий.
Дихай.
У мене обмаль часу. Це ваш останній шанс
зупинити те, що вам дуже не сподобається.
-Що Лайл тобі розказав? -Він не говорить!
Зрештою всі починають говорити.
Що він сказав, дурню?
Де Лайл сховав решту?
Напиши в повітрі.
Напиши, що сказав Лайл,
і я не відріжу палець твоєму братові.
Ні! Він нічого не знає.
Ти ж хороший хлопчик. Покажи.
Ну ж бо, розказуй, Ґасе.
Він не…
Він сказав…
«Що б не сталося…
я вас дуже люблю».
Так. І що ще?
А потім: «Хай цей довбень валить під три чорти».
Типу того.
Як смішно.
ЗАСНОВАНО НА РОМАНІ ТРЕНТА ДАЛТОНА
Переклад субтитрів: Павло Дум'як