Лист.
Дорогий Алексе, у мене тимчасово змінилася адреса,
я живу в тата Роберта. Ми з Гасом тут, бо мама у в'язниці.
Ґас знову почав малювати, частково для того, щоб прикрити діри у стінах,
але малюнки дивні.
Учора він намалював мене з рудим волоссям,
я ішов із магазину курятини, там був малюнок червоного курчати.
Назва малюнку: «Краще почервоніти, ніж посиніти»
Тепер він відтворює зустріч наших батьків.
Вона так і не розповіла, чому вона пішла з дому й утекла.
КЕРНС, 2500 км
Але вона мала їхати автостопом на північ.
Вона була біля Таунсвілля, і якийсь псих заштовхав її в пікап
і заїхав у поля тростини.
Там були дорожні роботи, він пригальмував.
Щоб і не пискнула.
Трясця йому!
Мама просто вилетіла на дорогу.
Чорт!
Пригальмуй!
Усе гаразд, мила. Я з тобою. Усе добре.
Боже.
Дякую.
Мама дивилася в блакитні очі чоловіка, який щойно її врятував.
А ним був Роберт Белл…
Привіт.
…мій тато.
ХЛОП’Я ПОГЛИНАЄ ВСЕСВІТ
ЧЕТВЕРТА СЕРІЯ: ХЛОП'Я ВТРАЧАЄ БАТЬКА
НАЙВІДОМІШІ ВТЕЧІ З АВСТРАЛІЙСЬКОЇ В'ЯЗНИЦІ
Чорт забирай.
Привітик.
Отак.
Чорт.
Чорт!
Допоможіть!
-Тату, що за… -Чорт!
Навіщо ти це зробив?
-У тебе, бляха, штани горять. -Я їх скинув, придурку.
Усе гаразд, Роберте?
Усе, шоу закінчено.
-Гаразд. -Дякую.
-Ходімо. -Де мої окуляри?
Ілаю, де мої окуляри?
Смердить скипидаром.
Що сталося?
Я просто хотів випити.
То, може, у бар би пішов.
Досить витрачати виплати на олійні фарби й іншу фігню.
Може, відвезеш нас до мами?
У мене агорафобія, Ілаю.
«Страх знаходження у громадських місцях, де багато людей».
Визначення Оксфордського словника.
-Може, хтось інший відвезе? -Хто?
Не знаю. Ваш друзяка Слім Геллідей.
Слім туди не поїде. Ми вже питали.
Не відповідай. Це зі служби захисту дітей.
Ви маєте повернутися до школи, поки вас не запхнули в інтернат.
Не дивися так на мене, Ілаю Белл!
Я не винен, що вашого вітчима з'їла акула.
Вибачте.
Гаразд, я вдень заберу гроші,
а ви купите курку з картоплею на вечерю, гаразд?
Сімейна вечеря.
Так?
Курка, картопля. Завтра мені стане краще.
Вибач, друже.
ДЕПАРТАМЕНТ ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я І СОЦЗАБЕЗПЕЧЕННЯ КВІНСЛЕНДУ
ШАНОВНИЙ ПАНЕ ГЕЛЛІДЕЙ,
ТЕРМІНОВО ПРОСИМО ВАС ПРИЇХАТИ
ДО ЛІКАРНІ «РОЯЛ БРІСБЕН» НА БІОПСІЮ ЛІМФОВУЗЛІВ.
Дінь-Дінь.
То твій брат відрубав тобі палець сокирою?
Ненавмисне.
Можемо йому відплатити.
Маєш постояти за себе, бо не знаєш, як усе скінчиться.
Потім ще член тобі відрубає.
-Ми створюємо банду. Хочеш до нас? -Ви в банді Деррена.
Він кинув школу, мамі допомагає з бізнесом.
-Допомагає Біч керувати рестораном? -Інший бізнес, дурню.
Я нічого про це не знаю.
Ну звісно. Твоя мама на чотири роки за дилерство сяде.
Як вона там у Боґґо Роад? Чи ти ще не був?
Там усі лесбухи або їх трахають наглядачі.
Якщо підеш у гості, то приведи себе до ладу.
Голову помий.
-Я ловлю! Допоможіть. -Ні!
-Розкрий йому долоні. -Спокійно.
Годі. Відвали, Боббі.
-Нумо, хлопці! -Як тобі?
Розтирайте. Підживімо корені, отак.
-Чудово. -Злізьте!
Як тобі, Ілаю?
Запис приніс?
Ілаю.
Що сталося?
Це просто кетчуп. Боббі Ліньєтт і його дружки познущалися.
-Помститися їм? -Ні.
Я маю сам постояти за себе.
Краще почервоніти, ніж посиніти.
Стає краще.
Що саме?
Життя.
Так добре, що забудеш, що було погано.
Авжеж.
І як же це станеться?
Якось станеться.
Я вже це переживав.
Ґасе, що ти ліпиш?
Ми проживаємо одне й те ж життя.
Помираєш, народжуєшся і проходиш те ж саме, але по-іншому.
У Сліма інша теорія.
Це не теорія.
Ми з тобою вже померли, пам'ятаєш? І народилися знову.
Щоразу я намагаюся уявити наші помилки, щоб знати,
як їх виправити.
Уривчасті й часткові спогади з'являються,
саме так майбутнє говорить із нами.
-Пам'ятаєш голос із червоного телефону? -Так.
Пам'ятаєш, як упізнав його?
Гадаю, це був я.
Говорив із тобою з майбутнього.
Слухай.
Ґасе, класно, що ми розмовляємо, але…
Але, прошу, без маніякальної фігні.
Життя і так важке.
Допоможіть!
Наглядачко!
Френкі, годі стукати. Що цього разу?
Я досі чекаю, щоб дітям подзвонити.
-Там є телефон. Номер знаєш? -Так, колишній чоловік не відповідає.
-Напиши їм. -Я пробувала. Жодної відповіді.
Можеш іще раз написати.
Я знаю, що відбувається.
Ну розкажи. Що відбувається?
Сраний Тім Коттон не хоче, щоб я розмовляла з рідними.
-Не знаю, про що ти. -Спитайте Коттона.
Я просто хочу поговорити з родиною, як і всі інші.
Передасте йому це? Прошу.
Френкі, мила, ми просто хочемо всім обід роздати.
Повідомлення для вищого керівництва — в ящик для скарг.
Хочеш?
Ні.
Ні, дякую.
Я маю подумати.
Бляха, аякже.
Це місце для цього й потрібне.
СЛІМ ГЕЛЛІДЕЙ, РОЗПОВІДІ ПРО ЙОГО ВТЕЧІ — ПРАВДА
«ГУДІНІ З БОҐҐО РОАД» ЗРОБИВ 10 СПРОБ ВТЕЧІ,
ДВІ З ЯКИХ БУЛИ УСПІШНІ.
«РИВОК ГЕЛЛІДЕЯ», ЯК?
Чорт.
Ось, гляньте. Дивіться, хлопці.
Тягніть дупці назад до школи. І швидко.
ТЕРМІНОВО, НЕЯВКА У ШКОЛУ
Підемо, коли повезеш до мами.
Ну гаразд. Тоді вас заберуть
в інтернат,
і ви станете злочинцями, як ваш друзяка Слім Геллідей.
-Вона подумає, що ми про неї забули! -Я не дурник і не блазень.
Я намагаюся про вас піклуватися.
Не відповідайте.
? — БЕЛЛ ДЖ. Б.
Це Лайл Орлик.
Середненький наркодилер із Дарри, який нібито втік.
Усі ми знаємо, що головні в імпорті героїну в'єтнамські банди.
РУКУ ЗНАЙДЕНО У СМІТТІ
Розплата у вигляді відрізаних кінцівок — їхня візитівка.
То хочеш сказати, що це не акула Орлика покремсала?
«Рваний розріз колінного суглоба, причина невідома».
ФРЕНКІ
А ми знаємо, хто така Френкі?
Френкі Белл, фактично вона — дружина Лайла Орлика,
її взяли під варту за зберігання і розповсюдження.
У неї двоє синів, 13 і 15 років, учні державної школи Грінв'ю.
Менший, Ілай, прийшов сюди нещодавно
із травмованою рукою, казав, що це зробили поганці.
-Які ще поганці? -Без поняття.
Він утік, коли прийшла поліція.
Тайтус прибув на зустріч,
а Реймонд Лірі хотів головою пробити вхідні двері.
У лікарні травма Ілая значиться нещасним випадком.
Сказав, що це його брат сокирою зробив.
Йому ж 15?
Мене брат вирубив садовими граблями в 15.
Хотіли відтворити «Ель Сід».
У школі мені не скажуть, звідки діти, якщо там це відомо.
Зв'яжися з дружбаном Коттоном. Може, він щось розкаже.
-Він мені не дружбан. -Ні, але ти йому подобаєшся, і це чудово.
Ну ж бо, не ний.
Залучи свої таланти!
Роздобудь сюжет і забери цю срань із мого столу.
Привіт… Тіме.
Кейтлін? Привіт.
-Ти шукаєш тут роботу? -Гадаю, мої вміння тут не підійдуть.
Та ну, це ж просто змія. Це неважко.
Що питимете?
Просто воду.
-Щоб тут сидіти, маєте замовити коктейль. -Вона зі мною, Бонні.
Іди. Люблю тебе.
-Тож? -Азійські нарковійни.
Переглядала справи щодо вбивств із мотивом помсти за останні п'ять років.
Здебільшого наркокур'єрів. Висяки.
Міжштатні злочини важко розкрити. Копи з Нового Південного Уельсу корумповані.
А у Квінсленді не так?
Сподіваюся, ти не засуджуєш наші високі моральні норми.
Щодо Лайла Орлика.
Ти про того, якого акула з'їла? А що таке?
Його син, Ілай Белл, прийшов до редакції
без пальця. І сказав, що має що розповісти.
І розказав?
-Я ще з ним не говорила. -І не треба.
Наше розслідування триває.
Скажу не для протоколу,
що ми стежимо за Дастіном Венґом.
Головою банди «ПВ» за межами Сіднея?
То ви вважаєте, що Лайла могли вбити через наркотики.
Але ти ж розумієш, що це розголошувати не можна?
Що? І допоки?
Допоки не знайдемо докази для суду.
Не лізь у цю справу. Справді.
-Скільки це займе? -Місяці.
-Роки. -Як і мій сюжет.
Вибач, Кеті.
Обіцяю, ти перша дізнаєшся, коли ми наблизимося до розгадки.
А поки нам буде на користь,
якщо ти не братимеш бика за рога, якщо розумієш про що я.
Авжеж. Мене часто про це просять. І це одна з причин чому я родео не люблю.
Агов?
Когось чекаєш?
-Є хтось? -Іду.
Вітаю, пані Беркбек.
Привіт, Ілаю, твій тато вдома?
Так, він працює в нічні зміни.
Він зараз спить.
Розбудиш його?
Гаразд.
-Тату. -Що? Відвали.
Поппі Беркбек із поліціянткою прийшли. У неї на поясі наручники, і…
Хто така срана Поппі Беркбек?
Мозкоправ зі школи.
Відкриєш штори?
Ілаю.
-Скажи, вона тобі подобається? -Та нормальна.
Дуже допитлива. І це дратує. Але загалом вона нормальна.
Скажеш, що я вийду за хвилинку?
-Гаразд. -Гаразд.
Він зараз вийде.
Гаразд.
Я іду.
Ґасе.
Ходи сюди.
Ходи. Бляха, поприбираєш? У нас гості.
Поприбирай, гаразд? Дякую.
Гаразд.
Вітаю, я Роберт Белл.
Поппі Беркбек, шкільна психологиня.
Ілай казав мені про те,
що ви давали йому чудові поради.
Ми стараємося.
Дізнатися про внутрішній світ дитини — наш найважливіший обов'язок.
Так.
Неможливо просвітлити розум,
не просвітливши серце дитини.
Звісно. Це моє кредо.
Це слова Арістотеля.
Крутезний грек. Він обожнював прогулянки.
Це поліціянтка Дейлі.
Так, радий знайомству, пані Дейлі.
Річ у тім, Роберте… Можна вас так називати?
Так, Піппі. Поппі.
Хлопці три тижні не ходили до школи, і ми боїмося, що…
Так, ми досі намагаємося звикнути до нового стану речей,
до того, що їхню маму арештували.
Чули, була пожежа.
Усе через фритюрницю. Таке буває.
-Ніхто не постраждав? -Ні, усе гаразд.
Ми всі… У нас усе чудово.
-Можна нам зайти на хвилинку? -Так.
Звісно, заходьте.
-Заходимо в дім. -Так, прийняв. Чекаю тут.
У нас тут весняне прибирання, усе трохи догори дриґом.
Ґасе, Ілаю, це поліціянтка Дейлі.
Вона з Департаменту захисту дітей.
Усе гаразд?
Так. Усе добре. Ага.
-Шкода твого пальця, Ілаю. -Чула, нещасний випадок із сокирою.
Так. Я вчинив по-дурному. Не треба було цього робити.
Ґассі, певно, так засмутився.
Та не сильно. Може, сядете, Поппі?
Може, забудемо про це й краще познайомимося?
Поговоримо й…
Отак. Вибачте.
Дякую.
Може, пригостити вас чаєм і коржиками?
-Так, молодці. -Ну ж бо, Ілаю.
СЛІМ ГЕЛЛІДЕЙ
Гаразд, ну…
«Чай і коржики»?
Мабуть, ви раді, що хлопці з вами.
Це така радість, а ще величезна відповідальність.
Але ж ви розумієте, що вони мають ходити у школу?
Я їм постійно це кажу. Хіба ні, хлопці?
-Так! -Так!
Чорт.
Згідно з нашими даними, хлопці ще не їздили до мами у в'язницю.
Так, зараз ми дуже заклопотані.
Непогана у вас тека.
І я її поповнюю.
Так.
За ці роки хлопці багато погано пережили. І це на них уплинуло.
Ваше розлучення, зв'язок їхнього вітчима з криміналом,
а тепер у них забрали матір.
Ось.
Гаразд.
Дякую, Ґасе. За хвилинку ми поговоримо з тобою й Ілаєм.
Збереш ваші з братом речі для ночівлі?
Що?
Річ у тім, Роберте, що для всіх працівників школи ваші сини дуже важливі.
Гадаємо, вони надзвичайно розумні. Просто неймовірно.
А нащо тоді їхні речі збирати?
І ми тут, аби ви переконали нас, що нам не треба втручатися у вашу родину.
То ви погрожуєте забрати синів?
-Ніхто не погрожує. -Так?
Я багато пережив і можу зрозуміти, коли мені погрожують.
Роберте.
Ви прийшли сюди такі добрі й щирі,
і так прекрасно мене допитуєте.
Пане Белл, у домі була пожежа, в Ілая серйозна травма.
Маємо слідкувати за станом.
Ага, радий бачити, що вам це чудово вдається.
Двоє хлопчиків тепер лише під вашою опікою.
Бо я — їхній батько!
Ваше досьє далеке від ідеалу.
Я не заперечуватиму,
що іноді в мене є проблеми з алкоголем,
одне призводить до іншого, ми всі це добре знаємо.
Порушення спокою. Напад, нанесення тілесних ушкоджень.
Додам, здебільшого постраждалий — я.
Шкодили хлопцям?
Хіба потиличник дам, щоб слухалися.
І нічого гіршого?
Слухайте, не знаю… У чому ви мене звинувачуєте?
Я не звинувачую, лише питаю.
Поговорімо про малюнки Ґаса.
Так. Я…
Поговорімо, Поппі. Я за. Поговорімо про малюнки.
У нього дуже гарні малюнки.
Просто неймовірні для хлопця, якому 15.
Але іноді провідна тема малюнків нас турбує.
Буйна уява. Це сімейне.
Боже. Скільки у вас тих тек?
Це шкільні малюнки Ґаса.
Я казала поліціянтці Дейлі, що Ґас довго сидів над одним малюнком.
Але ж закон цього не забороняє?
Це малюнок на конкурс наукової фантастики.
Гарно.
А тут він намалював свою сім'ю.
Так, гарно.
Він любить їздити в машині. Завжди любив.
Ілай сказав, що Ґас малює сон, який бачили обидва хлопці.
НАЩО СКАЗАВ?
Він може дуже детально описати цей сон,
звук двигуна машини, коли вона з'їжджає з дороги,
запах оббивки.
Так, такий наш Ілай.
Він любить деталі.
Річ у тім, що спільні сновидіння — явище відоме,
але дуже незвичайне.
Тож, може, було б краще називати речі
своїми іменами?
Це не сон, а спогад.
ДТП сталася за два дні після того, як дружина пішла від вас.
Годі. Нащо згадувати про цю хрінь?
Вона у свідченнях, які потім відкликала, казала,
що ви намагалися вбити дітей.
Що за маячня?
Відкликала ж.
Вона злилася на мене.
-То ви не хотіли їх убити? -Звісно, ні!
Любите ви так робити.
Любите, так же?
Ні, Роберте.
Я тут, щоб вислухати вашу версію подій.
Ми обоє хочемо кращого для хлопців.
-І краще забрати їх у мене? -Ніхто такого не казав.
Ви обоє про це думаєте, чи не так?
То як це допоможе?
Ви їх розділите. А все, що у них є — їхній зв'язок.
Запхнете їх в інтернат. Скажете, що тато — монстр.
Я люблю малих.
Це ж мої сини.
Їхнє дитинство —
це найщасливіший час у моєму житті.
Ви відвезли їх у сільську місцевість уночі, вони були в піжамах,
і ви троє якось опинилися на дні озера.
Чорт!
Гаразд. Я розкажу, що сталося.
Я віз хлопців у похід до водоспаду Сідер Крік.
У нас з їхньою мамою були складні стосунки.
Але хлопці обожнювали ходити в походи,
а особливо під зорями.
Коли я нервував, у мене ставалися панічні атаки,
у мене вони з дитинства.
Мене трясе.
Дуже сильно.
Я рухався у глухий кут. Не розумів, куди їду,
і не усвідомлював, наскільки швидко.
Іди сюди!
Ілаю.
Ілаю, ну ж бо.
Боже, не помирай.
Я думав, що Ілай не виживе.
Допоможіть! Хто-небудь!
Ілаю.
Хлопець, що жив у садибі на дамбі, викликав швидку.
Прошу. Будь ласка!
Я його трусив.
Молив Бога повернути його до життя.
Синку мій.
Усе гаразд. Ну ж бо.
-Швидка їде. -Ілаю.
Господи, ти мене налякав.
Коли швидка приїхала, то лікарі сказали,
що ми не перші з'їжджали з того обриву.
Диво, що ніхто не постраждав.
Нам просто пощастило.
Тату.
Зачекайте, хлопці.
Ми зайняті.
Ну ж бо, валіть.
Чого ви хочете?
Не дай їм нас забрати, тату. Ми не поїдемо.
Нам байдуже, що було раніше.
Ми з Ґасом хочемо жити лише тут.
Роберте, якщо ви пообіцяєте, що діти повернуться до школи,
і відведете їх до мами — вони можуть лишитися.
Знаю, я був хріновим татом.
Я впораюся. Почну з чистого аркуша.
Побачите.
Побачите, хлопці.
До зустрічі.
Та ну.
Боже, ну ти й страшко.
Він про тебе, певно, те ж думає.
Колись одного чувака засудили за те, що трахав такого ж.
Самки гарніші, так же?
Якщо любиш тварин трахати, то зовнішність неважлива.
Це навіщо?
Ікла йому приберу.
Щоб не відбирав їжу в інших самців.
Щодо Лайла Орлика…
Напад акули?
Дехто цікавиться, чи міг він вижити.
З такою травмою… Треба бути справжнім щасливчиком.
А ти як гадаєш, він — щасливчик?
Мені так узагалі не здалося.
А це тобі нащо?
Обрізаю кігті.
Його син лишився без пальця через проблеми в сім'ї.
Світ такий небезпечний.
Одна дівка з «Кур'єр Мейл» рознюхує деталі страви.
Спитаю боса, чи потурбуватися нам про цю зайву цікавість.
Саме це мене найбільше й хвилює.
-Наполегливо раджу… -Тіме, говорімо прямо.
Лише тоді, коли ти нам платити будеш, а не навпаки, можеш «наполегливо радити».
Я на твоєму боці, Айване.
Я просто намагаюся звести напади акул до мінімуму.
Краще займися своєю роботою.
Малих прибери з дороги
й зроби так, щоб журналістка носа в цю справу не пхала.
-Працюю над цим. -Схоже, погано працюєш.
Тільки не роби різких дій.
Журналістка знає, що не варто лізти, з дітьми розбираюся.
Розбирайся.
Інакше я зроблю це за тебе.
-Упораєшся? -Так.
Ти знову тут, Дінь-Дінь. Я загадаю бажання?
Шановні Ґасе й Ілаю,
це ваш дружбан Слім.
Я дзвонив кілька разів, але ніхто не відповів.
Гадаю, ви просто зайняті.
Хочу повідомити…
Хочу сказати, що в мене погані новини.
Не хочу йти на поганій ноті, тож, може, ви хотіли б порибалити…
Чорт.
Ходімо, я тебе погодую. Ходімо.
Тату, ми готові. Ми спізнимося на автобус.
У мами зараз години відвідування.
Слухайте, хлопці…
Я не можу. Вибачте.
Чорт, тату, ти обіцяв. Як це ти не можеш?
Не знаю. Вона досі мене ненавидить,
звинувачує мене в автокатастрофі, це…
Усе гаразд. Ми розкажемо їй те, що ти сказав пані Беркбек.
Не треба. Вона в це не повірить.
-Ні. -Знайди його штани.
Гаразд. Добре.
Тату, без тебе нас не пустять до мами. Тому ти поїдеш.
Так, вибач, друже.
-Хапай його. -Ні. Що?
-Хапай і натягуй штани. -Ні.
-Тримай його, Ґасе! Тримай. -Агорафобія!
-Ні! -Так.
-Так! -Боже.
Боже.
Що тепер, чорт забирай?
Серце. Я не жартую.
-Ні. Годі. -Викличте швидку.
-У тебе все добре із серцем. -Ні. Викличте швидку.
Я не жартую.
Три нулі набери.
Відійди, ми допоможемо.
Гаразд, Роберте. Дихайте.
Голову вгору. Усе буде добре. Ми повеземо вас на обстеження.
-Таке вже було? -Багато разів.
Панічна атака.
Зробимо ЕКГ і біохімічний аналіз крові. Увечері приїде.
Привіт, Джиме.
Привіт, Робе.
-Привіт. -Шкода, але вони не приїдуть.
-У якому сенсі? -Їхнього тата забрала швидка.
Вони запізно прийшли до в'язниці. Але без дорослого їх не впустять.
Та пішло воно.
Френкі, не треба істерик влаштовувати.
Я хочу побачити синів.
-Хочу побачити синів! -Френкі!
Через погану поведінку відвідини можуть заборонити. І до Різдва нікого не побачиш.
Я хочу побачити синів!
Мамо!
Ви двоє! Зваліть, бо я поліцію викличу.
Давай сюди.
Привіт, Шеллі.
Привіт, Ґасе.
Дякую.
Як ваша мама?
Ще не знаю. Тато мав нас до неї повести.
У вас класна мама. Обійми її від мене.
Не думаю, що нам можна буде обійнятися.
На милицях теж обійнятися не вийде, тож…
Як там лікування?
Його не існує?
М'язова дистрофія.
Найтяжча форма.
Ставатиме гірше, і нічого не зробиш.
Згодом я і на милицях ходити не зможу,
тоді я їздитиму на візку, а тоді мені й сил дихати забракне.
Але дива бувають.
Ти ж знову говориш.
До біса дива.
Скажи як допомогти.
Хочеш бургер?
Та пофіг.
ГАК-КІШКА
МОТУЗКА, ГАК-КІШКА З ДВОХ ДЕРЕВ'ЯНИХ ПАЛИЦЬ ДЛЯ ГАМАКА
«РИВОК ГЕЛЛІДЕЯ»
Так, це Ґілл?
Хочу зустрітися зі Слімом Геллідеєм.
Ілай.
Я його друг.
Скажіть, що мені потрібна порада.
Щось спіймав?
Кілька мальків.
Повернувся до школи?
Так.
Копи змусили.
-Так і треба. Їздили до мами? -Вона не відписує на наші листи.
-Може, їй соромно. -Чому? Вона не зробила нічого поганого.
Знаєш, жінки іноді дивні.
Охоронці не хочуть, щоб ми з нею говорили, хочуть, щоб мовчати про Лайла й Кролла.
Вона за тобою сумує, але…
Вона хоче, щоб ви про це забули
й жили далі. Надішліть їй сливовий пудинг на Різдво.
Їй його не віддадуть.
Усі її передачки відбирають.
Іноді так роблять.
Але є й інші шляхи, крім «їхньої прекрасної» пошти.
Які, наприклад?
Зачекай хвилинку.
-Клює? -Та так, погризло наживку.
Які ще способи?
У мене є один знайомий.
Джордж Масумай.
Він доставляв фрукти в Боґґо Роад останні 12 років. Охоронці його знають
і не перевіряють його ящики з фальшивим дном.
І що провозив?
Та що завгодно. Сигарети, сексуальну білизну.
Який з неї сенс у в'язниці?
Ще одна незмінна загадка життя.
Якщо я захочу таємно передати посилку мамі,
то просто можу заплатити Джорджу.
Тобі не треба платити. Я допоміг його брату вижити у в'язниці.
Він — мій боржник.
-Що хочеш надіслати? -Інструменти для втечі.
Забудь. Якщо її впіймають, то строк подвоять.
-Тобі все зійшло з рук. -У мене був довічний строк.
-А вона за чотири Різдва вийде. -Чотири роки, Сліме.
Мені буде 17.
Вибач. Я дуже сумую за нею.
Зараз дорослих поруч немає.
Лише ви з Робертом.
Розумію. Але в загальній картині життя чотири роки — ніщо.
І їй зменшать строк за хорошу поведінку.
Добре навчайся. Нехай вона тобою пишається.
Ой, чекай.
Клює ще раз?
Так, це червоний луціан.
Цей гівнюк кілограмів з десять важить.
Вистежую його, відколи приїхав.
А він хитрий, як лис.
Я просто не можу відкинутися раніше за нього.
Гадаю, кілька років ти ще маєш, Сліме.
Не думаю.
Дрібноклітинна карцинома. Четверта стадія.
А скільки є стадій?
Чотири.
То скільки тобі лишилося?
Кілька місяців.
-Кілька місяців? -Ні, Сліме. Чому ти мені не сказав?
Так, я збирався написати листа,
але мені це погано вдається.
Скажи, що тебе лікують.
До біса ліки. Найкращий спосіб померти.
Але ти не можеш померти, Сліме. Ти — єдиний наш тато.
Роберт — ваш тато.
І, якщо чесно,
я навчив вас усього, що міг.
Тобі треба лікуватися, Сліме.
Ти маєш жити.
Будь ласка.
«Палець долі вміло літери виводить.
І ні твоя побожність, ні жалість
закреслити їх його не вмовить.
І сльози змити їх не у змозі».
«Рубаї» Омара Хайяма, найкращий, бляха, вірш у світі.
Хапай вудку!
Клята риба!
Хапай! Хапай вудку!
-Так. Витягуй! -Це що срана акула?
Це той червоний луціан. Витягуй гівнюка!
Тягни! Ну ж бо.
Дай йому трохи місця.
Хай пограється. Побореться за життя!
Трохи спинися! Чорт!
Просто… Не дай йому…
Боже! Він у нас, майже на поверхні.
Ні, не вийде. Ходи сюди.
Боже мій.
Сліме, я його впіймав!
Сліме, бери сітку.
Сліме, прошу. Поговори зі мною, Сліме.
Прошу, Сліме, отямся.
Отямся, Сліме. Будь ласка.
Допоможіть!
Допоможіть, прошу!
Допоможіть!
ЗАСНОВАНО НА РОМАНІ ТРЕНТА ДАЛТОНА
Переклад субтитрів: Павло Дум'як