MIKKELIN KATOAMISPÄIVÄ
"Jumala, anna minulle rauha hyväksyä se, mitä en voi muuttaa,
rohkeutta muuttaa se mitä voin ja viisautta erottaa ne toisistaan.
Jumala, anna minulle rauha hyväksyä se, mitä en voi muuttaa,
rohkeutta muuttaa se, mitä..."
OPISKELIJAKORTTI - MADS NIELSEN
Tronte.
Minä...
Minä tässä, Peter.
Minä...
Löysin jotain, mitä sinun pitäisi nähdä.
Koskee poikaasi.
Ei Ulrichia.
Madsia.
Miten...
Mahdotonta.
Yhtäkkiä hän oli tuossa.
Mads.
Joku tulee.
Tronte.
Claudia?
Peter.
Minulla on paljon selitettävää.
Mutta ensin täytyy viedä Mads sinne, mistä hänet on löydettävä.
Aikaa ei ole paljon.
NETFLIX ESITTÄÄ
NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
ALKU JA LOPPU
12. MARRASKUUTA 2019
Anteeksi.
Mokasin pahasti.
Mikkelin katoamisen jälkeen...
En tunnista enää itseäni.
Ei se haittaa.
Kaikki on hyvin.
Tiedätte kyllä hänet. Yleensä hän palaa parin tunnin jälkeen.
Näin kauan hän ei ennen ole ollut poissa.
Onko kollegani Ulrich Nielsen käynyt?
Ei tietääkseni.
Vain lauantaina, kun hän kävi herra Dopplerin kimppuun.
Kuin appenne liittyisi jotenkin juttuun.
Tiesitkö sitä?
Mitä?
Poika tulevaisuudesta.
Sinä tiesit.
Tämä on sinulle.
AVATTAVA VASTA 4.11. KLO 22.13
-Mahdotonta. -Mikä?
Poltin tämän.
Mistä lähtien olet tiennyt?
Olen aina tiennyt.
Kun isäsi tuli luokseni,
hän oli pieni, hämmentynyt poika.
Luulin, että hänellä oli vain vilkas mielikuvitus.
Että hänelle olisi tapahtunut jotain kamalaa, mitä hän ei osannut käsitellä.
Hän sanoi minulle,
että hän tuli tulevaisuudesta.
En uskonut häntä.
Jos tiesit siitä,
mikset estänyt sitä?
En tiennyt, että hän tappaisi itsensä.
Mutta olisit voinut pelastaa Mikkelin!
Minulla on mummo, joka on kouluni rehtori.
Hänen miehensä panee äitiäni ja etsii poikaansa, joka on isäni!
Pari päivää sitten suutelin tätiäni.
Ja pahinta on,
ettei heissä ole mitään outoa.
He ovat kunnossa.
Minä tässä olen outo.
Uskon, että olkoon kuinka epätavallista -
tai kummallista tahansa, kaikki tapahtuu syystä.
Miten me voisimme leikkiä Jumalaa?
Menneisyys on menneisyyttä.
Mutta sinä elät nyt.
Kuka tietää, mitä tulevaisuus tuo mukanaan?
Haluan vain, että kaikki olisi taas normaalisti.
Houdini ei lapsena muusta unelmoinut, kuin että tulisi taikuriksi.
Onko sinulla sama unelma?
On.
Mutta minun taikani ei taida toteutua.
Mitä taikoisit?
Että heräisin vihdoin.
Tiedätkö mestari Zhuangin paradoksin?
"Näin unta, että olin perhonen.
Nyt olen hereillä enkä enää tiedä, olenko ihminen,
joka uneksi olevansa perhonen -
vai olenko perhonen, joka uneksi olevansa ihminen."
Mikä sinä olet?
Ihminen vai perhonen?
Ehkä molempia.
Nimeni on Egon Tiedemann.
Aloitetaan siitä, että kerrotte nimenne.
Tiedemann?
Egon? Aivan...
Tietysti.
"Ainoa tavoitteeni on viedä monia henkiä.
Mitä enemmän, sen parempi."
-Oletteko satanisti? -Satanisti?
En, olen poliisi.
Poliisi?
Tuo on laulu 80-luvulta.
Voin paljastaa, ettette pidä siitä.
Katse kameraan.
Miksi tapoitte lapset?
En tappanut heitä. Yritin pelastaa heidät.
Mitä teitte Helgelle?
Hän elää vielä.
Muuten lapset eivät olisi kuolleet.
Missä Helge on nyt?
-Missä hän on? -Voin muuttaa sen.
Voin muuttaa tapahtumia, mutta minun on päästävä pois.
Katse kameraan.
Katse kameraan!
Ei.
Tiedättekö, miten lapsenmurhaajien käy?
Typerä kusipää.
Katseesi ei yllä tätä paskakaupunkia pidemmälle.
Päästä minut!
Joko juopottelet, vai aloitatko vasta kun vaimosi jättää sinut -
ja huomaat, miten säälittävä ja surkea olet?
Päästä irti!
Päästä irti.
Haluan poikani luokse.
Minun pitää löytää poikani.
Odotin sinua. Torstaina.
-Ai, vittu... Sori. -Miten niin "vittu"?
En kertonut kenellekään, että olit pöpilässä.
Valehtelin takiasi. Ranska, patongit...
Mutta valehtelet aika hyvin itsekin.
Et tarvitse minua.
Martha kertoi kaiken.
-Se vain tapahtui. En halunnut... -Mitä et halunnut?
Pettää minua? Valehdella minulle?
Iskeä tyttöystävääni?
Olet sairas paska!
Ihan kuin isäsi.
Mitä helvettiä?
Oletteko sekaisin?
Älä tule tänne enää!
Ala vetää!
Oletteko korjannut sen?
Tuo on teidän.
Tämä on minun.
Rakensin sen vuosia sitten.
Samanlainen laite,
mutta ei yhtä hyvässä kunnossa.
Ymmärrättekö?
Kuin voisi -
nähdä samanaikaisesti jonkin asian alun ja lopun.
Odottakaa.
Tämä laite -
lähettää jonkinlaista signaalia.
Sähkömagneettisia impulsseja.
Kuin se yrittäisi viestiä jotain.
Ja katsokaahan tätä.
Tämä osa ei ole ennen pyörinyt.
Se oli piirustuksessa, mutta en tiennyt, miksi.
Tämä vehje kommunikoi laitteen kanssa.
Menneisyys ei pelkästään vaikuta tulevaisuuteen.
Myös tulevaisuus vaikuttaa menneisyyteen.
Ymmärrättekö?
Ellette olisi näyttänyt minulle, miltä laite näyttää tulevaisuudessa,
en olisi osannut rakentaa sitä.
Paradoksaalista.
Näitäkään osia ei ollut ennen.
Ei aavistustakaan, mihin niitä voi käyttää.
Mitä tuo on?
Cesium-137.
Cesiumin radioaktiivinen isotooppi.
Laite synnyttää Higgsin kentän.
Se laajentaa cesiumin massaa,
minkä kautta sähkömagneettinen impulssi luhistuu mustaksi aukoksi.
Niin on täytynyt käydä myös ydinvoimalan häiriössä.
Miksi päätitte auttaa minua?
Miksikö?
Se on suuri sana.
Miksi päätämme jotain, mikä sulkee jotain muuta pois?
Onko sillä väliä,
syntyykö päätös kausaalisen tapahtumasarjan seurauksista -
vai sisälläni olevan määrittelemättömän tunteen seurauksena.
Ehkä koko elämäni onkin tähdännyt vain tätä hetkeä kohti.
Ehkä olen osa palapeliä,
jota en ymmärrä -
ja johon en voi vaikuttaa.
Kertokaahan...
Millainen tulevaisuus on?
Toivottavasti se on huomenna erilainen kuin tänään.
Niin?
Eikö isäsi kaapattu lapsena?
Tiedätkö, milloin?
Minä...
Voimmeko jutella?
-Minun pitää kertoa... -Milloin se oli? 1953? 1954?
Syksyllä 1953.
1953.
Tasan 66 vuotta sitten.
Kaksi kertaa 33.
-Kaikki täsmää. -Charlotte...
Minun pitää puhua sinulle.
Toiste. Pitää mennä.
Voinko auttaa?
Etsittekö minua?
Sinun pitää lopettaa.
Mikä minun pitää lopettaa?
Hän käyttää sinua hyväkseen.
Kaikki hänen lupauksensa ovat valetta.
Luulette minua joksikuksi toiseksi.
"Luulette minua joksikuksi toiseksi."
Niin olen jo kerran sanonut.
Kaikki, mitä Nooa sanoo, on valetta.
Hän ei ole valittu.
Sinä et ole valittu.
Hän ei halua pelastaa maailmaa pahalta.
Hän on paha.
Tänään on se päivä.
Alku ja loppu.
Älä tee samaa virhettä kuin minä.
Sinun pitää lopettaa.
Sinun pitää lopettaa!
Minun pitää lopettaa.
Mitä on tapahtunut?
Jouduin tappeluun.
Mitä? Kenen kanssa?
Ei sillä ole väliä.
Miten niin ei ole väliä?
Kaikki menee hyvin.
Unohdin jotain kouluun.
Älä murehdi. Kaikki menee hyvin, äiti.
Charlotte kysyi mökistä.
Ja Helgestä.
Ja siitä mitä tapahtui 1953.
Pari tuntia, niin kaikki on ohi.
Mads elää vielä.
Uskotko häntä?
Kaikki mistä hän kertoi, on tapahtunut viikon sisällä.
Aivan kuten tässä lukee.
Miksi puolet sivuista on revitty?
Mitä tämän päivän jälkeen tapahtuu?
Tämän päivän jälkeen kaikki on uutta.
Mutta ellei Jumalaa ole olemassa,
miksi uskomme valheeseen?
Koska valitsemme ennemmin valheen kuin kivun.
Vuosia sitten, kun olin vielä pieni poika, luoksemme tuli muukalainen.
Hän näytti kuin olisi ollut sodassa.
Hän puhui paljon.
Hänen silmissään oli surumielisyyttä,
niin kuin joskus niillä, jotka tahtovat kuolla mutta eivät voi.
Hän otti meiltä huoneen.
Minun huoneeni vierestä.
Joskus kuulin, kun hän puhui unissaan.
Sekavia sanoja.
Mutta eräänä yönä hän puhui yhtäkkiä selvästi.
Hän seisoi eteisessä -
silmät selällään ja sanoi:
"Mikään ei ole turhaa."
"Ei yksikään hengenveto.
Yksikään askel tai sana.
Yksikään kipu.
Valitun ikuisesti kestävä ihme."
En ymmärtänyt hänen sanojaan.
Vasta myöhemmin, kun kipu tuli luokseni,
ymmärsin, mistä hän puhui.
Yksikään meille tapahtuvista kamalista asioista ei ole turha.
Päästä poikani luo!
Ne tekevät meistä sen, joka olemme.
Niistä saamme voimamme.
Kipusi on luonut sinut, Helge.
Mutta et ole enää sen vallassa.
Kuka on seuraava?
Jonas Kahnwald.
Hyvin hänen käy. Älkää huoliko.
Saatte käydä katsomassa häntä.
Vien sinut uuteen kotiisi.
Siellä on paljon muitakin lapsia.
-Kuuletko minua? -Tulkaa.
Tulkaa.
Kuulkaa, olen päättänyt, että haluan adoptoida hänet -
ja olla hänen huoltajansa adoptiomenettelyn aikana.
Ei se käy niin vain.
Minulla on suosittelijoita. Omistan talon.
-Minä... -Menettely on hyvin monipolvinen.
Tiedän. Tämä kuulostaa kenties harkitsemattomalta,
mutta ei ole sitä.
-En voi tältä seisomalta... -Poika pitää minusta.
Hän luottaa minuun.
Olen ainoa ihminen, jonka hän päästää lähelleen.
Ja minä...
Minäkin pidän hänestä.
Mikä päivä tänään on?
-Kahdestoista. -Mikä vuosi?
1986.
Oletko täältä päin?
Mitä teet täällä?
Haen jonkun kuolleista.
Miten?
Hankala selittää.
Voitko hakea nämä?
En, ne on haettava nuorempina...
Silloin ne eivät ole kuolleita.
Se ei muuta mitään, että ne kuolevat.
Olet sekaisin.
Ehkä.
"Helge Doppler, yhdeksän vuotta.
Katosi 10. marraskuuta 1953.
Kaappaajaksi epäillään tuntematonta miestä."
Sivu viisi.
ONKO TÄMÄ MIES LAPSENMURHAAJA?
Päästä minut pois.
Ole kiltti, päästä minut.
Missä Helge on?
Etkö halua puhua?
Saan sinut puhumaan.
Kuka te olette?
Älä pelkää.
Hei! Mitä tämä on?
Mitä tämä on?
Miksi lukitsitte minut?
En se ollut minä. Se oli Nooa.
Kuka on Nooa?
Missä olen? Mitä tämä on?
Tämä on aikakoneen prototyyppi.
Olet koekaniini.
Luolan reitti on tämän bunkkerin alapuolella.
Jos se on auki, energia säteilee huoneen läpi.
Sitä pitää vahvistaa.
Ei mikään DeLorean. Ei meteliä ja höyryä.
Aikakone on bunkkeri, jossa on neljä seinää.
Mutta se ei vielä ihan toimi.
-Päästäkää minut ulos. -En voi.
Tämä on ainoa tapa palauttaa kaikki normaaliksi.
Kuka te olette?
Etkö tiedä?
Kirje.
Poltit sen.
Silti se on vielä olemassa.
Pidät kirjettä mukanasi vielä 33 vuotta,
kunnes annat sen eteenpäin.
Itsellesi.
Minä olen sinä.
Nimeni on Jonas Kahnwald.
Lähetin kirjeen sinulle.
Tai sanoisinko "minulle".
Kaikki mitä olet kokenut, minä olen kokenut.
Kuten että poltin kirjeen ja sain sen mummolta takaisin.
Olen käynyt tämänkin keskustelun, mutta toiselta puolelta.
Luulemme olevamme vapaita, mutta emme ole.
Seuraamme aina samaa polkua. Uudelleen ja uudelleen.
Tämä on hullua!
Ei tässä ole järkeä!
Sinä voit nyt päästää minut ulos.
Päästä minut ulos!
Luulin pitkään, että tämä on hullua, että itse olen hullu.
Mutta en voi päästää sinua, koska silloin sinusta ei tule minua.
Jos muutan menneisyyttäni, muutan myös nykyisyyttäni.
Enkä silloin pystyisi tuhoamaan tätä aukkoa lopullisesti.
Miksi suutelit Marthaa?
Emme ole vapaita teoissamme, koska edes tahtomme ei ole vapaa.
Emme voi ohittaa sitä, mikä on syvällä sisimmässämme.
Lopeta.
Ole kiltti.
Haluan Mikkelin takaisin. Haluan, että kaikki palaa ennalleen.
Haluan, että tämä sairas paska loppuu!
Niin haluat vielä 33 vuotta myöhemminkin.
Minä haluan sitä yhä.
Mutta Mikkel...
Isämme on vain pieni osa valtavaa haavaa.
Olen nähnyt asioita, joita ihmisen ei pitäisi nähdä.
Olen pahoillani.
Odota.
Hei!
Lopeta!
Jo kohta hetki lyö Ja kääntyy takas yö
Tulevaisuus jotenkin Joskus alkaa jossakin
Miks enää oottaisin
Rohkeus tekee rakkauden Siksi emmi en
Vie tulipyörät meitä yössä Tulevaisuuteen
TORSTAI 13. MARRASKUUTA 1986: VAKAVA ONNETTOMUUS RISTEYKSESSÄ
Tule mökille. Meidän pitää puhua. Peter.
KONTAKTI METSÄTIELLÄ E:N KANSSA. MITÄ NOOA HALUAA?
Kohta kaikki alkaa.
Vanhempi Jonas tuhoaa aukon, mutta...
Hän ei tiedä, että hänen ansiostaan se on ylipäätään olemassa.
Paradoksaalista.
Hänen hyödyttömän laitteensa cesium ei tuhoa aukkoa.
Se synnyttää koko aukon.
Hän luulee korjaavansa kaiken.
Mutta Claudia valehteli hänelle.
Useimmat ihmiset ovat vain shakkilaudan sotilaita.
Vieraat kädet ohjaavat heitä.
Heidät uhrataan korkeampien tavoitteiden tähden.
Jonas, Mikkel ja lapset...
He ovat vain huono-onnisia, mutta tarpeellisia shakkinappuloita -
ikuisessa hyvän ja pahan taistelussa.
On kaksi ryhmää, jotka taistelevat aikamatkustamisen herruudesta.
Valo ja varjo.
Me kuulumme valoon.
Älä unohda sitä.
Vaikka osa siitä, mitä teemme onkin pimeyttä.
Voittoja ei koskaan saa ilman uhrauksia.
Niin kauan kuin olemme tässä aikataipumassa,
meidän pitää varmistaa, että joka askel tapahtuu kuten ennenkin.
Vaikka se tuntuisi epäinhimilliseltä tai vaatisi meiltä uhrauksia.
Mutta usko minua. Oikeasti epäinhimillisiä ovat muut.
He ovat menettäneet inhimillisyytensä. Kuuluvat varjoihin.
Isoäitisi Claudia kuuluu varjoihin.
Älä ikinä luota häneen -
vaikka hän sanoisi mitä.
MATKA AJAN HALKI
Jonas luotti häneen ja luottaa uudelleenkin.
Jonas luulee muuttavansa kaiken.
Hän on pelkkä Claudian sätkynukke.
Hän ei ansaitsekaan muuta.
Aika on loputon pelikenttä.
Miljoonia hammasrattaita, jotka tarttuvat toisiinsa.
Vain kärsivällinen voittaa aina.
Aikamme koittaa vielä.
Vapautamme ihmisen epäitsenäisyydestään.
Kivustaan.
Mutta sinun on oltava vahva.
Pystytkö siihen?
Pystyn.
On aika.
MATKA AJAN HALKI H.G. TANNHAUS
ÄITIENPÄIVÄ 1986
Yksi, kaksi...
Yksi, kaksi, kolme...
Hei! Kädet ylös!
Maahan!
Keitä olette?
Missä olen?
Mikä vuosi nyt on?
Tervetuloa tulevaisuuteen.
Tekstitys: Kalle Keijonen