Kde to všechno začalo?
Kde má všechno svůj počátek?
V minulosti?
V budoucnosti?
Kdo může říct, kde je začátek?
Vítej v budoucnosti.
Chci, aby to všechno přestalo!
Budeme někdy schopni zjistit
původ všech věcí?
Nebo existuje původ ještě předtím?
A předtím?
A ještě předtím?
Existuje vůbec začátek a konec?
Nebo je všechno propojeno v nekonečné smyčce,
a „začátek“ a „konec“
jsou jen odlišná slova
pro jeden a ten samý okamžik?
Mikkele?
Mikkele!
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Nějak, někdy
Někde začíná budoucnost
Už nebudu dlouho čekat
Odvaha plodí lásku Tak už nerozmýšlej
Jedeme na ohnivých kolech Směrem k budoucnosti přes celou noc
Baf!
Dobré ráno.
Dobré ráno, ospalče.
Tak co?
- Jaké máš dnes plány? - Jdu s ostatními k jezeru.
Hlásí bouřky.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Nezapomeň, dnes má Katharina a Ulrich party.
- Nedojdi zas pozdě, ok? - Jo.
Určitě nechceš jít?
Chce někdo kávu?
Do hajzlu.
Tak já jdu.
Jsi v pořádku?
Jo, dobrý.
Všechno je v pořádku.
Jen jsem měl pocit déjà vu...
Ok, tak zatím.
Nebylo by dobrý, kdybys šel ven?
Nezkusíš to aspoň?
Pro mě.
Musím dokončit ten obraz.
20. ČERVNA 2019
DEN PŘED MICHAELOVOU SEBEVRAŽDOU
Co je?
Dneska mám tolik práce.
Mám to dostat, a neoholila jsem se celou věčnost.
- Promiň. - To je mi fuk.
- Promiň. Nemůžu. - Můžeš.
- Ulrichu, nemůžu. - Nemůžete jednou zaklepat?
Myslím, že jsem nemocný.
Všude mám červené skvrny.
Možná mám horečku dengue?
Pojď sem.
Do prdele!
Máš zarděnky.
Ze všech dní sis musel vybrat tenhle?
Pojď, půjdeme k doktorovi.
VRAŽDA V MARBURGU JE PO 33 LETECH STÁLE NEVYŘEŠENA
Přijdeš později?
- Odpoledne do hotelu na oběd. - Ano, samozřejmě.
Je všechno v pořádku?
Ano.
Určitě?
Tak zatím.
Ahoj!
Kde jsou děti?
Byl jsem v pečovatelském domě.
Takhle to půjde dál?
Už mi nebudeš věřit?
Řekni něco!
Možná proto se to všechno stalo.
Protože od tebe nic nedostanu. Nic.
Jako bys byla uvnitř mrtvá.
Dnes večer...
Asi bude lepší, když půjdu k Nielsenům sama.
Víte o té paní, co se tu utopila?
Přestaň!
Když je čistá voda, jdou vidět její šaty.
A někdy tě při plavání chytá za nohy.
Ale to není to nejhorší.
Nejhorší je, když má hlad.
Pak stáhne lidi dolů.
Kreténe!
Strašně vtipný.
Přijdeš večer?
Myslím, že jo.
Někdy si říkám, jestli jsou moji rodiče spolu šťastní.
Nebo jestli se člověk smíří s tím, co má.
Jsou tví rodiče šťastní?
Nemám tušení.
Co je to?
Vypadá to starodávně.
To je svatý Kryštof.
Patron cestujících.
Neptej se.
Hej, Jonasi.
Nešli jste k jezeru?
Martha a Magnus jsou dávno pryč.
Plácnem si pěstí?
Nesahej na toho otravu, má zarděnky.
Kde máš kolo?
Chceš svést?
Tak se uvidíme večer.
Znám někoho, kdo by byl rád, kdybys přišel, a Magnus to není.
- Ulrichu. - Proč?
Každý ví, že je do něj Martha zabouchlá.
Přestaň!
Nastup si. Vyhodíme tě u jezera.
Ne, to je dobrý. Vážně.
- Dobře. - Ok.
Tak zatím, Romeo.
Propánakrále.
Magnusi?
Nehýbala ses a já...
Myslel jsem, že jsi mrtvá. Mluvil o mrtvole a...
Pořád naživu.
Cool.
ARIADNA DIVADELNÍ HRA
Co je?
Já...
Jen jsem si říkala...
Nechtěl bys taky někdy vědět, co bude dál?
Myslíš v budoucnu?
Jo nebo...
jen za pět minut.
Já...
mám někdy pocit,
že se něco stane.
Chápeš?
Útok!
Do hajzlu!
Co je?
Musím jít.
Kam?
Dali jsme babičce Ines k narozeninám tablet.
- Mám jí ukázat, jak to funguje. - Ok.
Tak...
zatím.
Jonasi?
Proč sis vzal bundu do deště?
Protože má později pršet.
Tak...
Nechtěl jsi jít?
Všechno v pořádku?
Myslel jsem, že mám čas.
Proč se to vlastně říká?
„Mít čas.“
Jak můžeš mít čas, když čas má tebe?
Stalo se něco?
Jsi nějak jiný.
Chtěl jsem ti něco říct.
Chci ti to říct už dlouho.
Dokonale se k sobě hodíme.
Nikdy o tom nepochybuj.
Už musím jít.
- Ahoj. - Ahoj.
No? Admirál Nielsen tě zapřáhl do práce?
Všechno nejlepší k výročí svatby.
Šílený, co? Už je to 25 let. Díky za skleničky.
Žádný problém.
Kdo by to byl pomyslel.
Dvacet pět let.
- Musím čurat. - Běž za strom.
Může k tobě na záchod?
Hannah?
Haló?
- Tak běž do lesa. - Ne, jistě. Nesmysl.
Je to naproti vchodu.
Měla jsem déjà vu nebo co.
- Mikkel tak vyrostl. - Jí jako zlobr.
To má po matce.
Hej, ty!
Chceš ještě?
- Tak čau. - Tak zítra... Martho.
Promiň, že nemůžu přijít.
Máme oslavu pro mámu a hotel...
Nemohl jsem se z toho vykroutit.
Jen abys věděla.
V poho.
A já...
Moc se mi líbí...
tvůj účes.
Chci říct, že ti to sluší.
S těmi vlasy.
Sakra. Víš, jak to myslím.
Tak...
se uvidíme zítra.
Čau.
VRAŽDA V MARBURGU NEVYŘEŠENA
Wöllere, to jsem já.
Chci, abys mi něco zjistil.
Důvěrně.
- Ahoj Martho. - Ahoj.
Ahoj.
Ráda tě vidím.
Chceš něco k pití?
Jo, jasně.
Ahoj!
- Tak co? - Ahoj.
Měla to být zahradní párty, ale tohle je útulnější.
Přinesla jsem tiramisu.
Moje oblíbená písnička. Jdu tancovat.
- Kde je šampaňské? - Pod stolem.
Bezva. Děkuju.
Jsme na tebe pyšní.
Jo, to si zaslouží aspoň řidičák.
- Ne! - Ano.
- Fakt? - Slibuju.
Charlotte!
- Pojď se mnou tancovat. - Ne.
- Ano! - Ne, prosím.
- Ahoj. - Ahoj.
No?
Víš, kam s tím?
Tamhle.
Kde je Peter?
Má letní chřipku.
A Michael?
Něco podobného.
- Odnesu to. - Jasně.
Šampaňské!
Díky!
Hannah!
Pojď, bav se trochu.
Jsem ráda, že jsi přišla.
Jsem ráda, že jste přišli! Na zdraví!
- Ahoj. - Ahoj.
Na zdraví.
Teď si se mnou zatancuješ, starouši.
Jonasi?
Myslel jsem, že něco slyším.
Jak to, že nejsi u Nielsenů?
Stalo se něco?
Hej...
Všechno v pořádku?
Co to máš s vlasy?
Já to vím.
Co víš?
Vím všechno.
Co?
Plácnem si pěstí?
Cože?
Proč jsi to řekl?
Protože to vím, tati.
Vím všechno.
Tvoje pravé jméno je Mikkel Nielsen.
To nic.
Odpusť mi.
Ještě mladší a hezčí.
- Tady jsem myslel, že praskneš. - No dovol!
Je tak roztomilá.
Roztomilá? To je Magnus!
- Co se děje? - Nemůžu spát.
Ale ne.
Celý hoříš.
- A teď dvě ošklivá monstra. - Jdeme nahoru.
Ty šaty jsem milovala.
Jste velmi sexy.
Tak.
- Spi dobře. Dobrou noc. - Zůstaneš tu, než usnu?
Posuň se.
Takže ty jsi z budoucnosti?
A proč jsi teď tady?
Protože tě musím o něco požádat.
O co?
Abys to nedělal.
Nedělal co?
Je výročí Ulricha a Kathariny.
Jako vždy jsi zůstal doma.
Ale něco bylo jinak.
Měl jsem si toho všimnout.
Jonasi,
- nemám ponětí... - Nelži mi!
Vím to! Zatraceně!
Vím, že se v ateliéru oběsíš.
Už jsi napsal ten dopis?
Jaký dopis?
Ten, který jsi mi napsal.
Ne mně, mému mladšímu já.
Napsal jsi na něj: „Neotevírat až do 4. listopadu, 22:13.“
NEOTEVÍRAT AŽ DO 4. LISTOPADU, 22:13 HODIN
Přesně ta chvíle, kdy zmizíš.
Jsem tu, abych ti v tom zabránil.
Všechno je propojeno.
Jako nekonečná smyčka.
Ale ty...
Tvoje sebevražda...
To je ten začátek.
Slib mi, že to neuděláš.
Tati, musíš mi to slíbit.
Prosím.
Slib to.
Zapomněl jsi to u jezera.
Dala jsem ho na šňůrku.
Díky.
Přemýšlela jsem o tom, co jsi řekl u jezera.
O babičkách a internetu?
Myslím, že máš pravdu.
Ok.
V tu noc, kdy jsi zmizel...
Byl jsi tam a pak byl najednou pryč.
Vrátil ses do jeskyně?
Jak jsi tam našel tu pasáž?
Já ji nenašel.
Někdo mi ji ukázal.
Kdo?
Ty.
Jak to myslíš?
Byli jsme u jeskyně.
- Co mi za to dáš? - Kopanec do zadku.
Tohle má hodnotu 500. Za 200 je to tvoje.
- Táta má dost peněz. - Bla, bla. Nech si ty kecy.
Prostě mi to dej.
Jackpot!
Zazněl zvláštní zvuk.
Co je to?
Mysleli jsme, že tam někdo je.
Někdo tam je.
Do prdele.
Co to bylo?
- Do prdele. - Co se děje?
Co je s těmi baterkami?
Honem, utíkejte!
Honem!
Utíkali jsme.
Pak jsem tě ztratil.
Otočil jsem se, ale nebyl jsi tam.
A pak ses najednou objevil.
Rychle!
Tudy.
Řekl jsi, že v tom lese něco je.
Něco zlého.
A že se musíme vrátit do jeskyně.
Zavedl jsi mě až ke dveřím a přes tunel.
Měl jsem hrozný strach,
ale držel jsi mě za ruku.
Pak jsi řekl, že tam musíme zůstat přes noc
a že ráno bude zase všechno v pořádku.
Když jsem se probudil, byl jsi pryč.
Celé roky jsem se snažil pochopit, proč jsi to udělal.
Ale časem to všechno vyprchalo
a přišlo mi to neskutečné jako sen.
Ale to není možné.
To jsem nikdy neudělal.
Dnes jsem se viděl.
Mikkela.
Všechno se to vrací.
Ta bunda, ty.
Jako by to do sebe zapadalo.
Možná tu nejsi, abys mě zastavil,
ale abys mi ukázal, co musím udělat.
Možná jsi mi ten dopis ukázal proto,
abych věděl, co v něm je, a abych odešel a ty žil.
Ne, to není možné.
To není možné.
Řekl mi, že můžu změnit původ.
Když se nezabiješ, nic z toho se nestane.
Ale když se to nestane,
nenarodíš se.
Možná je tvá role mnohem větší, než si myslíš.
A možná...
jsem jen malou částí obrovského nádoru,
který je mnohem větší, než si umíme představit.
- To už mi někdo řekl. - Kdo?
Já.
Bůh se nemýlí.
Má plán.
Pro každého z nás.
Na tuhle chvíli jsem dlouho čekala.
Kdo jsi?
Patříš k Adamovi?
Jsou dvě strany.
On je temnota, já následuji světlo.
Lhal ti.
Poslal tě sem, aby vše spustil tak, jak tomu vždycky bylo.
Ne, to není možné.
Adam to chce taky.
Ne, nechce.
Nechce věci spravit, chce je navždy zničit.
Tvá role je mnohem větší, než si myslíš.
Jen ty můžeš tohle všechno ukončit.
Co to znamená?
Jsme ve válce, a ty se musíš postavit proti sobě.
Proti Adamovi.
Ale když nebudu,
když se nenarodím,
tak nebude existovat ani Adam.
Viděla jsem svět bez tebe.
Věř mi,
není to, co čekáš.
V životě jsou chvíle, kdy musíme pochopit, že naše rozhodnutí
neovlivňují jen nás samotné.
Nejde jen o tebe a Mikkela.
Jde o všechny.
O tvou matku.
O tvé přátelé.
O Marthu.
Jen ty je můžeš zachránit.
Co to znamená?
Všichni musíme něco obětovat.
I tvůj otec.
To nic.
Přišel konec světa?
Jsem trochu zklamaná.
Čekal jsem něco hlučnějšího.
Víc oslňujícího.
Kdyby svět skončil a všechno začalo znovu,
co by sis přála?
Svět bez Windenu.
A ty?
VÍTEJTE
„Drahý Jonasi,
až tohle budeš číst, všechno už se nenávratně stalo.
Už se to nedá změnit.
Rád bych ti to býval vysvětlil dřív,
ale doufám, že až pochopíš, jak je vše propojeno,
porozumíš mému rozhodnutí.
Pravda je zvláštní věc.
Můžeme se ji snažit potlačit,
ale vždycky se dostane na povrch.
Abychom přežili, děláme ze lži naši pravdu.
Snažíme se zapomenout.
Dokud se to už dál nedá.
Neznáme ani polovinu tajemství tohoto světa.
Jsme poutníci v temnotě.“
Mohl jsi mu to říct.
Mohl jsi mu říct, jaký je jeho úkol.
Na jakou cestu jsi ho poslal.
Do posledního cyklu nezbývá moc času.
Všichni musíme něco obětovat, Magnusi.
Překlad titulků: Leona Filipová