Ihminen on kummallinen olento.
Kaikkia hänen tekonsa viriävät kaipuusta,
ja hänen luontonsa on taottu kivusta.
Vaikka hän kuinka yrittäisi tukahduttaa tuon kivun,
kätkeä tuon kaipuun,
hän ei mitenkään voi vapautua tunteidensa ikuisesta orjuudesta.
Niin kauan kuin myrsky hänen sisällään raivoaa,
hän ei voi löytää rauhaa.
Ei elämässä,
ei kuolemassa.
Ja niin hän päivä päivältä tekee kaiken sen, mikä on välttämätöntä.
Kipu laivanaan, kaipuu kompassinaan.
Vain siihen ihmiskunta kykenee.
NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
26. KESÄKUUTA 1954
YKSI PÄIVÄ MAAILMANLOPPUUN
Naisvainaja on 172 cm. Eurooppalaista rotua.
Arvatenkin 75 - 80-vuotias.
Kuolinsyy: ammuttu rintaan.
Silmät kiinnittävät huomion.
Toinen sininen, toinen ruskea. Ilmiö tunnetaan nimellä heterokromia.
Tämä nainen -
kävi poliisilaitoksella samana päivänä, kun Helge ilmestyi takaisin.
Niin?
Hän oli sekaisin. Kaikki ei ollut kohdallaan.
Hän pyysi jotain anteeksi.
En ymmärtänyt, mitä.
Samana päivänäkö, kun Helge palasi?
Kenties hän on sen hullun rikostoveri.
Ehkä hänen äitinsä.
Helge saattoi olla hänen luonaan.
Yksi asia vielä.
Huomasin sen sattumalta.
Ruumis säteilee.
Tästä.
Kaikkialta.
Hänen on täytynyt altistua pitkään vahvalle säteilylle.
Kummallista.
Kenties hän työskenteli röntgenteknikkona.
Röntgenteknikkona?
Käy näyttämässä kuvaa Dopplerin pojalle. Kenties hän tunnistaa naisen.
Hiukkanen näyttää hajoavan säännöllisesti kahdeksi protoniksi,
joiden massa on 125 gigaelektronivolttia.
Yhdessä tapauksessa se tosin hajosi neljäksi myoniksi.
Oletteko jo täällä?
Taisin kadottaa ajantajun.
Mikä päivä tänään on?
Nyt on... 26. kesäkuuta.
Olitteko täällä koko yön?
WINDENIN ENTINEN YLIKOMISARIO LÖYTYI KUOLLEENA 26.6.1987
26. kesäkuuta.
Onko jokin hätänä?
Siirsin kokouksen ranskalaisten kanssa tälle aamulle.
Rouva Tiedemann?
Äiti?
YDINVOIMALA MITÄ ON OVEN TAKANA?
Kaikki liittyy jotenkin minuun.
Noah sanoi, että maailmanloppu tulee huomenna,
jossa vain bunkkerissa olevat ihmiset selviävät hengissä.
Ja hän kuulemma elää.
Minun äitini.
Tässä ovat asiakirjat Marburgin passitoimistosta.
Kuten arvelittekin,
Aleksander Köhlerin nimellä on kyseiseltä ajalta vain yksi kirjaus.
Silloin silmät näkivät ja korvat kuulivat eikä mikään pysynyt enää salassa.
Freud?
Kertokaa herra Wöllerille.
Meidän pitää sanoa jollekin.
Kenelle? Ja mitä?
Haluatko sinä sanoa jotain?
-Luulen, että hän on täällä. -Kuka?
Jonas.
Bartosz on varmaan oikeassa. Hän on palannut.
Matkustimme ajassa, ja sinua kiinnostaa vain tuo?
Sanoit itse, että hän on osa tätä. Hän voi tietää jotain, toisin kuin sinä.
Ehkä hän tietää, missä isä ja Mikkel ovat, tai mitä tahansa!
Magnus on oikeassa. Meidän pitää sanoa tästä jollekulle.
Kaikki ovat rypeneet kuukausikaupalla omassa paskassaan. Kaikki vaikenevat.
Mitä se on auttanut? Ei mitään.
Okei.
Tehdään sitten niin.
Mekö?
Ei ole ketään "meitä".
-Ei ole koskaan ollutkaan. -Mitä tuo muka tarkoittaa?
Olet tiennyt tästä jo kuukausia, muttet kertonut kenellekään.
Tehkää mitä haluatte.
Toivottavasti se ei vie kauan.
Helge on yhä rasittunut.
Tunnetko tämän naisen?
Vastaa ylikomisariolle.
Olitko hänen luonaan?
Lukitsiko hän sinut jonnekin?
Se mies kertoi minulle hänestä.
Valkeasta pirusta.
Kuka?
Kuka kertoi sinulle hänestä?
Tekikö se mies sinulle myös nuo jäljet?
Valkea piru.
Kerro minulle jotain... valkeasta pirusta.
Hän haluaa tappaa meidät.
Meidät kaikki.
Hän on kuollut. Hän ei voi satuttaa enää ketään.
Ei hän ole vielä edes aloittanut.
-Claudia? -Hei, isä.
Eikö sinun pitäisi olla töissä?
Otin päivän vapaata.
-Onko kaikki kunnossa? -Mehän puhuimme, että muuttaisit meille.
-Minä... -Olitko jo unohtanut?
Pyysit miettimään asiaa.
Ajattelin vain... Miksi tuhlata aikaa?
Pääsisit pois täältä.
Viihdyn täällä.
Minun pitää lähteä sairaalaan.
Kemoterapiaan.
Voinko -
tulla vaikka saattamaan?
Jos siis haluat.
Se olisi mukavaa.
Mitä haluatte? Kerroin jo kaiken.
Haluan näyttää teille jotain.
Herra Wöller?
Mikä se on?
Kopio eräästä asiakirjasta Marburgin maistraatista.
Tiedot viimeisestä henkilötodistuksestanne ennen kuin lähditte Marburgista.
-En ymmärrä, miten se liittyy tähän. -Eikö mikään kiinnitä huomiotanne?
Ei. Minkä pitäisi?
Sanoisin, että enintään 171.
Paperissa lukee 175. Mihin ne siis katosivat?
Mitkä?
Neljä senttimetriä.
Tämä on naurettavaa.
Pidätän teidät.
Epäiltynä identiteettivarkaudesta.
Ette te voi.
Hannah?
Onko ketään kotona?
Haloo?
Hannah, avaa ovi jos olet kotona.
Anteeksi.
Kuka te olette?
Tule sisään.
Minä...
Halusin puhua Hannahille.
Hän ei ole täällä.
Haluatko jotain juotavaa?
Pelotanko sinua?
En halua pelotella.
Taisin vain kokea jonkun déjà vun. Lähden tästä.
Virhe matriisissa.
Mitä?
Tai viesti tuolta puolen.
Luit siitä jostain.
Miten te tuon tiedätte?
Löysit korun.
Jonas?
Olenko sinusta ollut hyvä poliisi?
Voi, isä. En minä tiedä.
Olit varmasti hyvä siinä, mitä teitkään.
Itse asiassa enpä usko.
Sinä olit aina erilainen.
Näit maailman alusta alkaen eri tavalla.
Joskus ajattelen,
että se on minun ongelmani.
Se, etten näe maailmaa sellaisena kuin se oikeasti on.
Luulen, että olen tehnyt jotain todella typerää.
Mitä tarkoitat?
Tiedätkö sen elokuvan,
jossa nuorella miehellä on sellainen auto,
jolla voi matkustaa menneisyyteen?
Tämä kuulostaa varmasti hullulta, mutta -
sen elokuvan aihe -
on oikeasti olemassa.
Aikamatkustus.
Ja jotenkin -
se kaikki liittyy Madsiin ja Helgeen.
Ja asioihin, jotka tapahtuivat yli 30 vuotta sitten.
Herra Tiedemann!
Herra Tiedemann.
Eräs nainen odottaa teitä huoneessanne.
Sanoiko hän, mitä haluaa?
Liittyy siihen suljetun osaston mieheen, joka tappoi ne pojat.
Sanoo tuntevansa miehen.
Kiitos.
Päivää.
Kuinka voin auttaa?
Minä...
Etsin miestäni.
Luin siitä lehdestä. Niistä kuolleista lapsista.
Ja siinä oli valokuva.
Luulen, että hän on mieheni.
Onko hän miehenne?
Muistuttaa häntä.
Etsimme sukulaisia, mutta kukaan ei ilmoittautunut.
Tiedättehän, että hänet pidätettiin talvella useista murhista?
Voinko nähdä hänet?
Se ei ole niin helppoa.
Hän on psykiatrisessa hoitolaitoksessa.
Hän ei puhu.
Ymmärrän.
Ehkä hän puhuukin minulle.
Saanko kysyä nimeänne?
Nielsen.
Katharina Nielsen.
Missä olit koko tämän ajan?
Lupasin sinulle korjaavani kaiken.
Olen pahoillani.
Yhtäkkiä kaikki käy järkeen.
Kun sen tietää, se on itsestäänselvää.
Hannah?
Oletko siellä?
Hannah?
Älä.
Martha?
Tiedätkö, kuka hän on?
Kertoiko hän, missä veljesi on?
Kuka veljesi on?
Tuo tuossa on veljesi poika.
Minun pojanpoikani, sinun veljenpoikasi.
Mikkel on Michael Kahnwald. Ymmärrätkö?
Sinä olet hänen tätinsä.
Martha.
Olen pahoillani.
Usko minua, halusin kyllä...
Missä koneesi on?
Kone, jolla voi matkustaa ajassa.
Hannah vei sen.
Hän katosi.
Hannah?
Kerro, miten saan Mikkelin takaisin!
Äiti... Kone on Magnuksella.
Mitä?
Matkustimme sillä.
Kävitkö siellä?
Näitkö Mikkelin?
Mikkel?
Pidä likaiset näppisi erossa hänestä. Onko selvä?
Tule.
Mitä tämä on?
Minun veljeni katosi jälkeä jättämättä.
1986.
Samalla tavalla kuin Mads Nielsen katosi täältä.
Ei jälkeäkään.
Ei mitään.
Hänenkin nimensä oli Aleksander.
Aleksander Köhler.
Kuten teidänkin.
Tavallinen nimi.
Tarkkaan ottaen Saksassa on yli 700 Aleksander Köhleriä.
Ei ole kovin helppoa jäljittää jokaista Aleksander Köhleriä.
Etenkään, jos he ovat ottaneet vaimonsa sukunimen.
Uskokaa pois, puhun omasta kokemuksesta.
Kun vanhempani erosivat, otin äitini sukunimen.
Köhleristä Clauseniksi.
Monien ihmisten on yhä mahdotonta jäljittää minua.
Mutta -
pari kuukautta sitten -
tapahtui tämä.
Lue se. Ääneen.
"Jolla on silmät nähdäkeen -
ja korvat kuullakseen,
tietää kyllä, ettei kuolevainen osaa pitää salaisuutta.
Jos hänen huulensa vaikenevat...
-...hän puhuu... -...hän puhuu sormenpäillään.
-Petos tihkuu... -...hänen joka haavastaan.
Vastaukset veljestänne löytyvät Windenistä.
Ystävä."
Ei aavistustakaan,
mitä tässä kaupungissa tapahtuu.
Yhdestä asiasta olen silti täysin varma.
Te -
ette missään nimessä ole veljeni.
Miehenne ei ole tunnustanut.
Hän väittää yrittäneensä pelastaa ne lapset.
Teillä ja miehellänne...
Teillähän on lapsia?
Ei ole.
Eikö? Kummallista.
Hän sanoi etsivänsä poikaansa.
Tämä saattaa kuulostaa oudolta,
mutta oletteko kuullut jostakin "valkeasta pirusta"?
En. Mikä se on?
Kun hän puhuu teille...
Tai siis jos hän puhuu teille, yrittäkää saada hänet puhumaan poliisille.
Suostutelkaa hänet tunnustamaan.
Tuliko se mies siis tulevaisuudesta vuoteen 1953?
Silloin pidätit hänet.
Yrittikö hän siis eilen kaapata jonkun pojan?
Ei.
Ei se mies.
Tai siis...
Sama mies, mutta vanhempana.
Ja väitti poikaa omakseen?
Tiedän. Kuulostaa aivan pähkähullulta.
Se vanha mies.
Missä hän on nyt?
Taas psykiatrisella.
Tämä riittää. Sinä muutat meille.
Haemme tavarasi heti.
Sinä siis uskot minua.
Oletteko te matkustaneet sillä?
Mihin vuoteen?
Mitä tämä on?
Tiesittekö tästä aikamatkustuksesta? Miksette sanoneet mitään?
Martha.
Niin. Franziskalla.
Tulen heti kotiin.
Mitä?
Kuka?
Jonas on palannut.
Niin kuin Bartosz sanoi.
Mutta hän on vanhempi.
Teidän on paras pysyä tästä erossa.
En käsitä tätä. Tekin siis tiesitte siitä.
Juuri tämä tuhoaa kaiken! Kaikki teidän paskat salaisuutenne!
Ette voineet puhua meille silloinkaan, kun isä pani Benniä!
Senkin typerät kusipäät!
Franziska.
K-53.
Haluaisin puhua hänen kanssaan kahden.
En tiedä, onko se hyvä ajatus.
Olkaa kiltti. Viisi minuuttia.
Kuten haluatte.
Ulrich?
Ulrich.
Ulrich, minä tässä.
Hannah.
Ulrich, minä tässä.
-Oletko se todella sinä? -Olen.
Vai oletko enkeli?
Oletko enkeli?
-Oletko se sinä? -Olen.
Se olet sinä.
Tiedätkö, missä Mikkel on?
Ja Katharina? Miten Katharina voi?
Martha? Magnus?
Tuntuu erilaiselta nähdä sinua taas.
Mitä?
Jos voisit tänään valita,
valitsisitko Katharinan vai minut?
Mitä tarkoitat? Miten niin?
Silloin kun olimme yhdessä, sinä...
Minä...
Yritin muistella, sanoitko -
kertaakaan rakastavasi minua.
Rakastin sinua.
Rakastan sinua yhä.
Hanki minut pois täältä, niin jätän Katharinan.
Rakastan sinua. Okei.
Rakastan sinua.
Hän sanoi, etten tarvitse ketään,
mutta totuus on, ettet sinä tarvitse minua.
Minä tarvitsen sinua, Hannah.
Rakastan sinua.
Sinun pitää saada minut ulos.
Teen mitä tahansa sinä haluat.
Hanki minut ulos täältä.
Hannah, rakastan sinua.
Kuuletko?
Minä rakastan sinua.
Hannah. Älä mene!
Rakastan sinua.
Saatanan huora!
Jää minun luokseni!
Jää minun luokseni! Minä rakastan sinua!
Hän valehtelee!
Heissä on yhdennäköisyyttä,
mutta hän ei ole mieheni.
Hanki minut ulos täältä!
Hanki minut ulos!
Äiti?
Hyvin tässä käy.
Okei?
Toitko koneen?
Osaatko käyttää sitä?
Minä... en osaa.
Bartosz käytti sitä.
He ovat elossa.
Mikkel.
Ja isä.
Mitä?
He eivät vain ole täällä.
He ovat toisessa ajassa.
Kerää vain pillerisi. Tulemme myöhemmin hakemaan loput.
Tarvitsen vain hetken.
Tule. Mennään jo.
Ihmettelen vain, miksi hän halusi viedä pojan luoliin.
Ehkä luolissa onkin jotain.
Anna jo olla.
Hän halusi mennä sinne jo 1953.
Ja nyt taas.
-Ehkä siellä on jotain... -Ei siellä ole mitään.
Täytyyhän hänellä olla jokin syy haluta mennä sinne.
Voisimmeko nyt mennä?
Miksi oikeasti tulit?
Mitä tuo tarkoittaa?
Sinä tiedät.
-Tiedän minkä? -Sinä tiedät aikamatkustuksesta.
-Se liittyy jotenkin ydinvoimalaan. -Haluaisin nyt mennä!
Olet siinä mukana.
Älä ole naurettava.
Luolat pitää tutkia.
Luolissa ei ole mitään! Aikamatkustusta ei ole olemassa!
-Mitä sinä teet? -Soitan asemalle.
Heidän pitää tutkia luolat.
Et ymmärrä mitään. Luolissa on jotain, mikä mullistaa kaiken tunnetun tieteen.
Se aine kääntää päälaelleen kaiken, mitä tiedämme maailmasta.
Haluatko vaarantaa sen kaiken? Turhan takia?
Sinä et ole muuttunut.
Ajattelet aina vain itseäsi.
Sinulla ei ole sydäntä.
Päästä irti.
Päästä irti!
Voi luoja, isä!
Pysy paikallasi.
Älä liiku.
Minä...
Soitan ambulanssin.
Vastaa jo.
Vastaa jo!
Hätäkeskus, miten voin auttaa?
Haloo?
Hal...
"Sinun täytyy tehdä uhrauksia.
Kaikki tapahtuu niin kuin aina.
Mutta jos kaikki onnistuu, hän jää eloon.
Regina."
Olen pahoillani.
Sinä olet valkea piru.
Eikö hän varmasti ollut miehenne?
Minun olisi pitänyt reagoida nopeammin.
-Olen pahoillani. -Älkää itseänne syyttäkö.
Nielsen.
Se on -
harvinainen nimi. Tunnetteko Agnes Nielsenin?
En.
Matkustatteko tänään kotiin?
Menetin kaiken sieltä, mistä lähdin.
Haluan vain uuden alun.
OLEN YÖTÄ KAVERIN LUONA - R.
Kuka olet? Miksi sinulla on avain kotiini?
Annoit sen minulle ennen lähtöäsi.
Pötyä.
En edes tunne sinua.
Hän antoi sen sinulle.
Vanhempi minä.
Meidän pitää mennä. Meillä ei ole paljon aikaa.
En ymmärrä.
Tiedän, mitä teit.
Hän kertoi minulle.
Mutta hän kertoi myös, ettei niin tarvitse käydä uudestaan.
Ensi kerralla.
Minne me menemme?
Tulevaisuuteen.
Tekstitys: Kalle Keijonen