Anteriorment...
Som l'Agència dels Detectius Morts.
Ell té cervell.
I jo, força bruta. Som fantasmes i resolem misteris.
M'agradaria que ajudéssiu la Crystal.
- Com és que no recordo res? - Efecte temporal de la possessió.
Aquí no pinta res. Què fa al despatx?
Imagina una vident al cas de la nina. Ens pot ajudar amb els vius.
Aquesta nena és viva. L'hem d'ajudar.
Oi que aniria bé marxar una temporada?
Perdoni?
Lloga una habitació?
- La vols llogar? - Sí.
- Hola. - Hola.
Encanteri de lligam. És un dels meus trucs.
Busco una nena desapareguda.
Parla'm de la bruixa.
Hola.
Em dic Esther.
La Becky és aquí!
Els tres heu obert la capsa dels trons.
No us podeu imaginar com.
Us he trobat als dos, entremaliats.
Oi que sí?
PORT TOWNSEND, WASHINGTON
Canviem la bruixa dolenta per un matalàs inflable al despatx?
- Molt bona pensada, Crystal. - Ja en parlarem.
Hola, gat.
Vens a acomiadar-te?
No anireu enlloc.
El senyoret del teu amic ha de respondre per embruixar un gat.
Un bon detectiu fa el que calgui per resoldre un cas.
Aparta't.
El Rei Gat s'ha emprenyat. Us hi durem.
Edwin?
Què vas fer exactament?
FÀBRICA DE CONSERVES
Escolteu. Com que és un assumpte diplomàtic, parlaré jo.
Diplomàtic? Si són gats i prou.
No els agradava, eh?
Què passa? Si són gats i prou.
Ens han convocat a veure el Rei Gat.
Hola.
EL REI GAT
Això ho fan tots?
"Això ho fan tots?"
És clar que no!
Soc un Rei Gat.
Es nota que no ets el cervell.
Perdoneu, ja estic avorrit.
Qui va fer servir màgia amb tu?
L'escanyolit que ha gosat adreçar-se a vós.
Vaja.
Els Detectius Morts estem resolent un misteri...
M'és igual.
L'has espifiat bé fent servir màgia amb els meus gats.
Haurem...
de parlar de la teva ofensa.
En privat.
Escolta.
No anirà enlloc amb tu.
Acompanya'm, Charles.
Una conversa pot ser la millor jugada.
El Charles té raó. Obrim pas a puntades de peu.
I acabem com ell?
A més, les urpades de gat són verinoses pels fantasmes i molts d'ells ho saben.
- No m'agrada el seu posat. - Estic capacitat per encarregar-me'n.
Vaja.
Ja aneu dient secretets sobre mi.
Pobre de tu que facis bestieses.
Aviam.
Com t'hauria de castigar?
On ha anat el Charles?
Charles. Renoi.
Els dos sou especialment amics?
- Som millors amics, si és tan crucial. - No passa res.
No cal que reaccionis així.
Som en un espai segur.
El meu regne es basa en el desig i el plaer.
Amenaces de castigar-me.
Una cosa no exclou l'altra.
En aquest cas...
Podem deixar de banda la corretja màgica? Un petit sortilegi no fa cap mal.
No? Això et penses?
Ets estranyament atractiu.
Em fascines.
Em tens fascinat.
Què diantre és això?
Aquesta coseta?
És el teu càstig.
Un encanteri de captura.
Et fa romandre
al poble.
Al meu...
regne.
No pots marxar en cotxe, vaixell, avió ni tren.
I, sense dubte, no a través d'un mirall. Els fantasmets sou massa trapelles.
Intolerable. Fes el favor de treure'l.
No ens podem quedar. És perillós.
Ai, Edwin. Què m'acabes de dir?
"Un petit sortilegi no fa cap mal."
Te'l trauré tan aviat m'acontentis.
Què t'acontentaria?
Estic convençut que podem trobar alguna cosa.
Però veig que això ofèn les teves sensibilitats antiquades.
Mira, soc un Rei Gat just i consensual.
T'ofereixo una alternativa.
Compta tots els gats de Port Townsend i la polsera es deslligarà.
Que compti tots els gats de Port Townsend?
Edwin!
- Estàs bé, company? On eres? - Només he estat fora un moment.
No, fa hores que has marxat.
Què duus al canell?
- Ho trobes útil? - Has intentat forçar la tanca.
No puc tornar al despatx amb el mirall. No puc viatjar així. Propostes?
Podries començar a comptar gats, tan ràpid com puguis.
El Rei Gat no m'ho posaria tan fàcil. Es dedica als tripijocs.
Sens dubte.
El meu prudent soci ha permès això de la polsera perquè l'han enredat.
Apa. Ara parlem de males decisions?
En posseir una bruixa, ens has exposat a les represàlies del més-enllà.
- Posseir els vius fa saltar les alarmes. - No ha passat res.
T'amoïna que tot vagi malament.
Si ens cacen, jo torno a l'Infern. Tu només traspasses.
Ep, que no sabem com és el meu més-enllà.
I no penso anar enlloc sense tu.
Ningú no va enlloc fins que et traguem allò.
Què va dir el Bigotis?
Res.
Ja t'he dit que va anar de pressa.
Mira, celebro aquest esforç herculi,
però destrossar-me coses no ens duu enlloc.
Estàs encantada amb tot això, oi?
Mare meva, ja comencem.
Quina part m'encanta, Edwin? Eh?
Que m'empaiti una bruixa o que m'assetgi el dimoni del meu ex?
No, tens raó. Estar atrapada en un poble desconegut
on tinc zero oportunitats de trobar els meus pares.
Prou de donar cops!
No sé quines cabòries juvenils a l'estil de John Hughes t'han agafat,
però no facis soroll.
Miro de ser pacient perquè sospito que no tens on anar.
Calma't.
Faràs que em fotin fora.
Podries marxar. Soc jo qui té la polsera maligna.
Endavant, puja al ferri.
No ho diu de debò.
- I tant que sí. - Doncs sí.
Marxaré per no dir res amb mala bava.
Com que ets tan egoista
que el teu enorme ego es veu des de l'espai exterior.
- No diguis res. - No volia dir res.
El correu!
Mira. No ens pot seguir assaltant per sorpresa, però... Sí, és el correu.
No porti el correu de l'agència. Marxem aviat.
Es reenvia on sigui que sigueu.
Ànims, nano. Només trigarem un segon a aconseguir fama a Port Townsend.
No ens cal tenir fama al poble. Repeteixo que no ens hi quedarem.
No és tot per llençar.
Una botiga de màgia. Que es miri la polsera un professional.
"Soc pacient perquè sospito que no tens on anar."
Tinc on anar. I segurament tinc família, però...
Però no ho recordo.
Ai, merda. Perdona.
No, és que jo...
Mare meva! Què collons...?
Que algú m'ajudi! Jenny!
La teva botiga és la canya, Mick el Tràgic.
Sí.
Gens malament per una morsa maleïda que viu a terra ferma en un cos humà.
Això no es pot treure.
Ets una morsa maleïda. Quina passada.
Els prestatges plens de fòtils màgics i cap no funciona?
Sí. És un d'aquells encanteris que només pot desfer qui l'ha llançat.
Fantàstic.
No hem tingut sort.
La polsera no sortirà. Val més començar a comptar gats.
Et trobes bé?
Quin desastre.
El desastre és trobar-te que t'han pres la vida de cop i volta.
Havia estat una morsa portentosa, vivia lliure al mar,
un rei orgullós de l'abisme blau.
Tot va començar una nit...
Anem una mica justos de temps.
Vol dir que...
Segur que ens pot ajudar d'alguna forma.
Us podeu endur això.
BENVINGUTS A PORT TOWNSEND
D'acord. Que bé.
Què fa?
És un petjapapers fabulós.
A més...
Té un encanteri que el fa sonar com el mar.
Cagondena.
Gràcies.
Esther.
No recordava que encara rondaves fent un cop d'ull.
Ets tan...
Preciosa?
Silenciosa que fas por.
Ja em coneixes.
M'agrada prendre'm les coses amb calma i assaborir...
les petites coses.
Perseguir les meves preses.
¿Em falla l'oïda o aquells nois han dit
que estan atrapats al meu poble?
Doncs sí. Han dit alguna cosa per l'estil.
Ves per on...
M'ho emporto.
Què en voldràs fer?
Podríem dir que serà...
un lot d'iniciació a la venjança.
QUEVIURES TE
Segurament està deshidratada.
Procureu que begui molts líquids i que reposi prou.
És més que deshidratació. No m'escolta.
Li rajava sang del nas, suava i, tot just abans, li...
No sé si ella ho veia, però jo he vist colors flotant.
Ja.
Jo he d'obrir la carnisseria.
Crystal, la pots anar controlant?
- Sí. - Genial.
Truqui'm si passa alguna cosa.
Has fet una mica el ridícul.
UNA LECTURA LLEUGERA
Doncs va, vejam què li passa pel cap.
Està fallant alguna cosa.
Crystal?
Prou!
Crystal!
Es troba bé?
Estic bé.
Només he vist colors i llum. Sigui el que sigui, no ho havia vist mai.
M'has espantat una mica.
Té. Són preguntes per a quan es desperti.
L'ajudaràs?
És un exemple de misteri sobrenatural que només podem resoldre nosaltres.
És obvi que el doctor viu ha estat inútil.
Que la medicina occidental sigui tan limitada no és culpa seva.
No siguis tan comprensiu. Crystal, queda't amb ella. Ara vinc.
Per què he de fer de cangur?
Ser detectiu no es limita a envair la ment de la gent,
llegir objectes i au, ja tens resposta.
De vegades, hem de fer feina de detectiu.
Ens calen els llibres de consulta de Londres.
Doncs tenim un petit problema.
- És aquest? - No.
No. T'ho repeteixo. És el llibre gros i blau de medecina.
Et sembla que és blau?
No veig on assenyales, precisament.
Estic lligat a l'altra banda del mar, per desgràcia, però faig el que puc.
- Segur que és avall i a l'esquerra. - La teva o la meva esquerra?
Tenim la mateixa esquerra!
Niko Sasaki.
Ui, hola.
Em dic Crystal.
Visc a l'altra banda del passadís. Ja ens havíem vist.
Recordes què ha passat?
Apa.
Ets al meu dormitori.
I m'estàs mirant.
Espera. T'he de fer algunes preguntes. Quin és el teu nom complet?
No, gràcies.
Entesos. Et desmaies sovint? Sí.
Les dones de ta família són propenses a la histèria? Renoi, Edwin.
Ei... Hauries de fer repòs.
Em sap greu haver-te amoïnat, desconeguda. Una dutxa d'aigua calenta sempre m'ajuda.
Ja t'havia passat abans? Amb quina freqüència...?
SANG I OS LLIBRE DE MEDECINA
No surt res similar als símptomes de la Niko ni en aquest ni als altres.
Torna a mirar. Amb empenta, sisplau.
Recorda que Mort va venir i pot tornar. Si has omès alguna cosa a la pàgina 181...
No. He mirat les pàgines 181 i 325.
No entenc un borrall de què parla aquesta gent de peles.
La meitat sembla arameu!
S'entén del tot estudiant una mica. Si pogués...
Que t'arrencaràs el braç! Para d'una vegada!
No soc tan ràpid com tu, però vull ajudar.
De debò que no em pots dir què va passar realment amb el Rei Gat?
T'ho he explicat a grans trets. Va ser descortès, vulgar.
No esperava que em parlés a cau d'orella.
Què? Et va xiuxiuejar a l'orella?
Em tens fascinat.
No és important.
Estem perdent el temps. Sisplau, centra't en el cas.
D'acord.
Com tu vulguis.
I si fem una cosa? Inspira profundament.
Que el teu gran cervell s'arromangui. Segur que la resposta és allà dins.
A dins del meu cervell.
Charles, ets un geni.
Em cal un altre llibre.
PARÀSITS PARANORMALS
Alça!
Aquest no té tan mala pinta.
Ui, no. Em sembla que vomitaré.
Ets un fantasma. No pots vomitar.
Quin paràsit paranormal furtiu s'ha esmunyit dins de la Niko?
Busca un símptoma correlatiu.
M'hi poso.
"Muda espontània de la pell"?
- No. - "Set de sang calenta"?
- No. - "Coïssor"?
- No. - "Secrecions de colors"?
Para. Aquest. De què és?
"Follets de la dent de lleó." Semblen inofensius, no?
SECRECIONS DE COLORS
AFEBLIMENT DEL PORTADOR
EXPLOSIÓ IMMINENT
Escolta, Niko.
Sé que no ens coneixem.
He estat passant per...
No tenir amb qui parlar d'alguna cosa fa pena.
Et fa sentir sola encara que vagis amb gent.
No conec la meva família i miro de localitzar-la, però...
no sé per on començar.
Em fa ràbia perquè em convindria rebre algun consell dels pares.
És com si...
Vull que els pares m'ajudin a trobar els pares.
Em sentia així quan va morir el pare.
Ell sempre sabia què dir.
I sempre duia mitjons originals.
La mare em va fer tornar a l'internat l'endemà del funeral,
lluny de la tristor, però la tristor m'acompanyava.
Les cartes són de la teva mare?
- Encara viu al Japó? - Sí.
No les he obert.
Només vol sentir que ja no estic trista, però no li puc dir mentides.
Tothom em mira fixament.
Vaig haver de sortir de la residència i abandonar l'institut.
No puc ni sortir de l'habitació. Em sento molt sola.
T'entenc.
Jo també em sento molt sola. Com si...
Potser no trobaré la meva família. No...
Ostres...
Com em poden trobar ells a mi?
Sona molt trist.
Però segur que ara mateix et busquen.
Segurament tens raó.
Tens raó.
D'acord. Torneu-m'ho a explicar.
Però com si no fes dècades que investigo afers sobrenaturals.
És al llibre.
- No cal llegir-lo. - Charles!
Carai! Sembleu un matrimoni mort que pren àcid. Ensenyeu-me...
Mare meva!
Collons, tu.
Què passa avui que tot és tan fastigós?
La Niko ha pescat un paràsit paranormal.
- Follets de la dent de lleó. - Sona adorable, però no ho és.
S'alimenten d'adoració i atenció.
És la llum rosa tèrbola que deies.
No he de mirar les llums. Entesos.
Fan que la gent la miri i es nodreixen amb l'atenció. Quan són prou forts...
Què passa?
Doncs que...
Surten del cos.
Com surten del cos?
Com poden.
No esperis que sigui educadament.
Crystal?
Amb qui parles?
No sé com fer-ho, així que ho faré i punt.
Costa una mica d'entendre,
però estava parlant amb uns amics secrets.
Amics?
Ara no els pots veure, però et volen ajudar.
Molt bé.
Soc especial, podríem dir. No, aquesta no és la paraula.
En tot cas, els puc veure i et volen fer un parell de preguntes.
- Estàs sonada? - Què dius?
És perspicaç.
Si esbrinem on ha agafat aquests follets en concret,
sabrem com encarregar-nos-en.
- De primera. - Crystal?
Demana-li si últimament ha anat al bosc.
I si hi havia tombes o cadàvers putrefactes a prop.
Hosti.
- Crystal? Hola? - No la facis córrer.
Quan va començar tot això?
No és el que he dit.
Suposo que va ser quan...
vaig anar a buscar dents de lleó.
De petita, el pare deia que, si necessites una mica de coratge,
dur una dent de lleó a la butxaca ajuda.
Quan marxes d'Osaka per anar a viure a l'altra punta del planeta,
et fa falta coratge.
Va passar alguna cosa més.
No ho aconsegueixo recordar.
Que continuï parlant.
T'ho has currat, Niko. Gràcies.
Es diu 't'hi has esforçat'. I no, no ha fet bona feina.
Ha de dir més. Necessitem informació per tenir la més mínima oportunitat.
Pregunta-li si...
Pensa en aquell lloc que vas veure al bosc.
Hi havia res que et semblés estrany?
L'única cosa que recordo és...
una mena d'altar.
- Ho has fet molt bé. - Ens hi ha de guiar.
Em permets un segon, Niko?
Mireu-la! Ha de fer llit.
Acabarà com una il·lustració del llibre.
Mare meva. Charles, fes-me costat.
En aquest cas, penso com l'Edwin. Ja, però escolta.
Si els follets venen de l'altar, potser hi ha una relíquia
o un glif que serveixi per mitigar...
Niko?
Apa!
El 23.
El 23!
Ostres.
Alça... Merda!
Niko?
Què fem al pis de baix?
Perdonin.
A qui li toca?
MENTRESTANT, AL MÉS-ENLLÀ
Que entremaliats.
Possessió d'una bruixa?
Els hem d'atrapar. Digueu.
Un és el Charles Rowland. Menor d'edat.
Defunció l'any 1989. Hipotèrmia i hemorràgia interna.
Assignació del més-enllà...
Per resoldre. Mai va fer el pas.
Per resoldre?
No ens satisfà, oi?
Per descomptat que no. És un fantasma extraviat.
Extraviat?
No és cap fantasma perdut ni confós.
Vol enganyar la mort.
L'altre és l'Edwin Payne. Menor. Defunció l'any 1916.
Sacrifici ritual. Assignació del més-enllà a l'Infern.
Va escapar l'any 1989.
Va escapar?
De l'Infern?
Senyores.
Aquesta oficina considera
que un nen mort extraviat dona més feina que un de viu.
Encara que hi ha més nens morts que mai,
és inacceptable fer decaure la quota de bons resultats.
La riada dels seus cossos dèbils no ens ofegarà.
No consentirem que dos vailets facin bestieses.
A l'Oficina de Subjectes Perduts no ens entabanen ni ens posen en evidència
els nens que precisament havíem de vigilar.
Prepareu la documentació.
De seguida!
MAPA TERRITORIAL DE WASHINGTON
UNA CLARIANA AL BOSC
El mapa de la Niko ajuda.
BONIC PRAT DE DENTS DE LLEÓ SOCA, ARBRE MORT, PORTAL
Set. O en portava sis?
Diria que no era un gat. Més aviat, semblava un os rentador.
La poca-soltada aquesta de comptar gats és un exercici humiliant.
La Crystal i jo podem ajudar. Pot ser una tasca en grup.
M'agrada tenir-la a prop.
Salta a la vista.
- El pare la qualificaria de messalina. - Doncs no està bé.
Com a mínim, el teu pare em titllaria de mocós destraler.
Deixem estar els pares.
Sempre acabo buscant els teus insults de l'any de la picor.
Què he de fer, si no?
Intentaré ser més amable.
Però la Crystal és de mal pelar. Tossuda.
Bel·licosa.
Doncs soneu pastats, oi?
Potser per això em cau tan bé. Veus? Ara queda més clar.
El mal geni no és per ella.
M'enutja no poder marxar per culpa meva.
M'ho havia d'haver imaginat. Benvingut a la imperfecció.
Sabia que era pel Rei Gat dels nassos.
Mira què fas amb els punys.
Això només ho fas si estàs molt tens.
No et veia tan tibat des del desastre amb el xiclet del 2006.
Què no m'has explicat?
Em tens fascinat.
Tornes a la mateixa cançó.
Fa de bon detectiu fer preguntes quan les coses no s'entenen.
Escolta, Charles...
No entenc l'obsessió de saber
què va dir el Rei Gat fil per randa. Ni que...
És clar.
Hem trobat alguna cosa.
Caram. Això li espera a la Niko?
Surten amb una explosió, maten el portador i es propaguen al següent.
No passa res.
Tranquil·la.
Mira'ns. Contempla'ns.
Si no ens dones el que volem,
farem miques la noia i trobarem un altre niu.
Què ha passat?
Potser ens hauria ajudat la informació que hi havia aquí,
però l'han esborrada amb un cisell.
Espera.
Me n'encarrego.
Qui l'ha esborrat no sap que tenim
uns vidres lexicogràfics per llegir què hi posava abans.
Segurament, no és anglès. Millor que ho intentis tu.
Bona idea, Charles.
És una sèrie de runes rudimentàries i alguna mena d'inscripció.
Entesos. La pots llegir?
No del tot.
La base lèxica s'assembla al copte.
Potser comparteixen l'arrel?
Si és el cas, s'apropa a una llengua que sé llegir.
Deies que inclús l'arameu és fàcil si l'estudies.
Ves llegint, home.
"Aquests déus menuts
necessiten regals constants."
No hi diu "regals". Hi diu "sacrificis".
Que els facin cas els alimenta.
Els van abandonar aquí fa molt. Segur que es morien de gana.
No em fan gens de pena si van destrossant la gent.
"Només el receptacle encantat d'aquest altar pot contenir els follets."
Perfecte.
Un moment. Com que encantat? El puc agafar? És millor que no l'agafi?
No ho tinc clar. Un segon, que...
He triat agafar-lo.
Toca tornar a parlar del teu tarannà impetuós.
Sí. Després dels esquelets.
La mare que em va...!
Ui, perdona.
Hola.
Fer un cartell semblava inútil, però prohibit córrer, com és obvi.
Sí.
Molt normal, tot plegat.
Diria que he estat maca fent-te costat,
molt tia-que-se-les-manega-sola amb el tema, però... de què vas?
Ha passat alguna cosa?
Tinc un negoci.
- Per treballar... - Me'n penediré.
- Dona'm el llibre immund. - ...he de dormir.
- Potser alguna cosa ho explica. - No entris sense permís.
Què fas aquí fora?
Havies de controlar la Niko.
M'estàs vacil·lant? Què se suposa que mires? Què?
Doncs... Perdona. Un altre cop.
Em sembla que estic distreta.
- Som-hi. - Però ho faré seguríssim.
Molt bé. Tant és, però...
Prou de parides.
O t'hauré de desnonar.
Niko, volia evitar el tema, però no tenim temps.
Et deixaré anar moltes dades, però res d'esverar-te.
Els meus amics secrets són fantasmes.
Què fas?
Els puc veure i m'hi puc comunicar. Fins aquí, bé?
Doncs...
- Sí. - Bé.
Els fantasmes existeixen i també un seguit de coses boges.
Tens una d'aquestes coses a dins i et vol rebentar com una pinyata inversa.
- Això fa por. - Però no pateixis.
Els meus amics fantasmes són detectius i t'ajudaran. Confia en nosaltres.
Crystal.
Si vas dient que els esperits existeixen, es pensaran que ets boja.
Que potser sí, però la gent ho complica tot.
Ha vomitat un arc iris i s'ha convertit en un fanal humà. Què havia de dir?
M'alegra que m'ho hagis dit.
Veus? Se n'alegra.
Vols dir?
Sens més?
A veure, tinc pocs prejudicis i m'amoïna molt allò de rebentar.
Sincerament, la trobo encisadora.
- Digueu-me que heu trobat un remei. - A l'altar hi havia un gerro sagrat.
- Genial. - Què és genial?
- Han trobat un gerro sagrat a l'altar. - Sona genial.
- Li ha caigut. - No.
- Ens cal per confinar els follets. - T'ha caigut, Charles?
- Sense voler. - Charles?
- És el noi que ha deixat caure el gerro. - No sona bé.
- Diu que no sona bé. - La sentim!
No em cridis! El coi de gerro li ha caigut a ell.
Que sí! No cal que us em tireu a sobre.
Ja sé que m'ha caigut el receptacle encantat,
però espereu una mica.
Potser no tenim el gerro encantat, però sí un...
pot encantat.
Segons el Mick, l'encanteri el fa sonar com el mar.
És un receptacle.
Charles, és una genialitat.
Crystal.
Tu també veus flotar un pot o és que al·lucino?
No és res, Niko. No pateixis.
A veure.
Si les ofrenes encara són sagrades, ja tenim una gerra improvisada.
Necessitem un reclam pels follets. Dubto que hi entrin tots sols.
Mare meva. Niko.
Ha de parlar sobre reclams. Tens esquers?
Els busco. I un ham?
No trobo res. A la pàgina 130 hi ha un diagrama.
- Què diu el llibre? - Ho estic buscant!
No ens queda temps. Confio en vosaltres. Sigueu ràpids quan tingueu l'oportunitat.
Crystal, no facis cap bestiesa.
Vull parlar amb els éssers que té a dins. Els follets de la dent de lleó.
Tinc una proposta atractiva.
Criatura insolent, ens fas passar gana. Mira com abandonem aquesta carn.
Espereu. Tinc una cosa que voleu.
Què pots oferir que ens acontenti?
A mi. El meu cos és vostre si sortiu de la Niko sense fer-li mal.
T'has tocat de l'ala?
Té parents. No els la podeu arrabassar.
Jo no tinc on anar.
No encaixo enlloc. Sisplau, entreu en mi.
Un cos més és una fam nova.
Però jo soc diferent. Soc vident.
Veig els morts.
Imagineu el festí que us espera amb l'atenció de vius i morts.
La millor part de tots dos mons. Us podríeu atipar.
És el que desitgeu, oi? No passar més gana.
Fa ferum de merda de gos.
- I d'alguna cosa més. - Com barrejada amb llimona.
Molt forta.
T'ha vingut d'un pèl.
De res.
- Au! T'has fet mal? - Com tens l'esquena?
- Tot bé. - Bé.
Ostres.
Estaràs satisfet, eh?
L'homenot ha capturat dos follets de 5 cm en un pot.
Ara atraparàs un nadó al bressol?
Segur que t'encantaria.
- Segur. - Fantasma malparit!
Per què odies els nadons?
Són un encant.
Pallús atrapa-nadons!
CAS TANCAT
Situació resolta.
Feina oficialment feinejada. Ho has fet de conya.
El que has fet és molt valent.
Sí?
Però perillós i poc professional. No hi tornis.
Tornes a ser el de sempre.
Suposo que sí.
T'adones que no rebràs res tan semblant a una felicitació de l'Edwin?
Ja ho sé.
Saps allò que has dit sobre sentir que no tens on anar?
Allò...
Només era per...
Una bona detectiva diu el que calgui, oi?
És clar.
En tot cas, m'alegra que hagi funcionat allò del pot.
- No ho tenia del tot clar. - Jo tampoc.
Seria una llàstima si la cara t'explotés en dents de lleó.
Resulta que trobo que tens una cara espaterrant.
Encara ho intentes.
En tot cas, el cas encara no està del tot lligat.
Hem de cremar les dents de lleó abans que no contagiïn ningú més.
No volem zombis que vomiten arcs de Sant Martí al poble.
Niko? Renoi! Quins cabells!
- Em queda genial. - Obra dels follets.
Mare meva.
Són els teus amics?
Els veus?
Per l'experiència propera a la mort. Guai.
Sou els fantasmes detectius?
Els Detectius Morts.
És un nom maco.
Ai, mireu quines monades.
Monades? No cal faltar el respecte.
Ens hauríem d'haver desfet d'aquestes petites molèsties.
Poden viure a la meva habitació?
No poden fer mal a ningú dins del pot i els puc convèncer de no danyar ningú.
Aquest pot és un delit d'odi.
- Kingham. - Litty.
T'he de dir una cosa que em sembla que has d'escoltar.
- Ves-te'n a prendre pel cul. - L'escoltes?
No semblen agraïts.
Ni especialment amables.
- No estem agraïts. - Només s'han empipat.
Adeu.
Sé com és voler una cosa que no pots tenir.
Molt bé.
Prou de mirar follets.
Què fots? Què fas amb aquell jersei lleig de collons?
Ja te'l pots ficar pel cul, el jersei.
- Ni t'imagines el nostre poder. - És clar.
- Som déus, hòstia! - Pobre de tu com sortim d'aquí.
Et deixarem feta merda a base de punys de ferro i gas pebre.
No som ocells. Sabem que no és de nit, no ens enganyes.
Et trobes millor?
Sí. He pensat en allò que has dit sobre escriure a ma mare.
Que bé! Segur que li fa il·lusió saber de tu.
No, no ho penso fer. Només hi he pensat.
Però potser.
Amb el temps.
El correu!
Tot per a l'agència.
Corre el rumor que els Detectius Morts i la seva nova mèdium són al poble.
Disculpi. La nostra nova mèdium?
- Mola. - S'ha fet una cua d'esperits a fora.
Un segon.
Quina barra, aquests mocosos emprenyadors.
I el sarnós del Rei Gat va i els deixa atrapats al meu poble.
Ara els tindré ficant els nassarrons fantasmals
en qualsevol nena que vulgui manllevar.
Si no trec el suc de la por dels nens quan els dono a la serp, què hi fem, aquí?
És el cercle de la vida, Monty.
La serp ha de menjar.
Aquesta noia necessita dolor i patiment per seguir enlluernadora...
Monty! Calla i sigues un bon ocell.
Suposo que em deixa marge de temps per preparar una venjança deliciosa.
Un le festin, que se li diu.
Cosa que vol dir 'festí'
en francès.
En tindran un.
La nena no hauria d'haver mirat els meus records.
I els nois morts em van sulfurar, però no es repetirà.
Aquí és on entres tu, Monty.
El meu dolç i estimat esperit familiar còrvid.
CASCAVELLS DE SERP MOCASSÍ DE COURE
Monty!
Os pedrer! Ets d'allò més encantador.
Ai! Qui no confiaria en una cara com aquesta?
CONTINUARÀ...
Subtítols: Rocío Rincón Fernández