Раніше в «Мертвих хлопцях-детективах»...
У мене теж до тебе почуття.
Я говорив не про тебе.
Інший — Едвін Пейн.
Потойбічне призначення: Пекло.
Утік.
Утік?
Із Пекла?
Вибач. Формально ти жертвоприношення.
Я прийшла за двома мертвими хлопцями. Ходімо.
Я не повернуся в Пекло.
І я завжди отримує те, що хочу!
Я не знаю, як його спинити.
Я беру ось це.
І що ти плануєш із цим робити?
Назвемо це стартовим набором помсти.
Моє мале дитя дорослішає.
Та я вже влаштувала вам двом побачення. Тут. Сьогодні.
Ти знайшла мого таємного шанувальника?
О боже.
Я сподівалася, що це Дженні.
Авжеж. Зазвичай Дженні зависає в твоїй кімнаті, щоб попліткувати.
Ми з нею не говорили чи бодай глянули одна одній в очі
після того божевільного побачення-вбивства.
Тому ти відмежувалася від своїх токсичних друзів і робиш ремонт?
Кохання не таке вже й романтичне, зате боляче б'є у груди.
Не можу не погодитися.
Це через ваш поцілунок із Чарльзом?
Стривай, він тобі сказав?
Неважливо.
Це через Девіда.
Я маю з ним покінчити і викинути його з голови.
Але ти не можеш із ним покінчити. Хіба твої спогади все ще не в нього?
Сумувати за життям, якого я не пам'ятаю?
Нарешті я маю непогане життя.
У мене є друзі. Я допомагаю людям. Що мені ще потрібно?
Може, треба з'ясувати, хто ти?
Бо звучить так, наче ти переконуєш сама себе.
Просто...
Я хочу спробувати новий підхід, ясно?
І мені потрібна твоя допомога чи підтримка.
То ти мені допоможеш чи ні?
Гаразд, я з тобою. Що за план?
ЧАРІВНІ ШТУКИ МІКА-ЗЛЮКИ
Я шукаю Жінку-Прачку щовечора — і нічого.
Напевно, зелене морське скло не символізує емоційну стабільність.
Аякже.
Ми прийшли, щоб обрізати демонові шлях до моєї свідомості.
Що у вас є для цього?
Демони хитрі.
Хіба що ви з цим демоном мали романтичні стосунки.
А чим це допоможе?
Думаю, це значить — так.
Це гарні новини. Маю для цього ідеальну річ.
Називається Світло Серця.
Мила назва,
якби ж лише кохання не було брехнею, жорстокий фінал якої, — насилля.
Що він робить?
Захищає від наслідків токсичних хитросплетінь.
Одноразове використання — 100 доларів.
Ніхріна собі.
Мені ще за оренду платити.
Я не можу бути бездомною із серцеподібним самоцвітом.
Мама дала це на випадок непередбачуваних ситуацій, а це точно така ситуація.
Будь обережна з власними бажаннями.
Колись я був могутнім моржем,
вільно плавав в океані. І теж мав бажання.
Розрахуйте нас просто. Будь ласка.
Міку, ми б хотіли почути вашу історію.
Якщо це не любовна історія.
Ні.
Вона просто трагічна.
Одного дня, дуже давно
над землею й морем лютувала жахлива буря.
Дівчина та її батько були в небезпеці.
Чоловік подумав, якщо він пожертвує свою дочку,
великі боги можуть його врятувати.
Але, побачивши таку жорстокість, великі боги покинули батька
і пожаліли дівчинку,
обернувши її на Седну, богиню моря.
І того дня
були народжені мої брати й сестри.
Седна про нас піклувалася.
У нас було вдосталь їжі, і ми були щасливі.
Та я жадав більшого.
Якось до берега причалив човен.
Мене вабило життя людей.
Але Седна теж була добре знайома з людською пітьмою
і дала чітко зрозуміти:
якщо я залишу море, я ніколи не повернуся.
Але я хотів знати, як це — жити інакше.
І Седна
здійснила те бажання.
Я більше ніколи не бачив своєї сім'ї чи Седни.
Як сумно.
Аякже.
Ну, хай щастить із демоном.
Ось інструкція.
Гаразд.
Заплющ очі, промов, що ти хочеш, два рази.
Його вигнали з мого тіла, та він і далі пролазить, тож...
Я хочу, щоб цей демон забрався до біса.
Більше конкретики, менше лайки.
Я хочу, щоб Девід забрався з моєї голови.
Спрацювало?
Не знаю.
Я просто хочу бути нормальною.
Це добре чи погано?
Добре, тепер щось... Щось не так.
Я не чую голосів.
Ніко?
Думаю, моя сила зникла.
МЕРТВІ ХЛОПЦІ-ДЕТЕКТИВИ
Чим це пахне?
Помстою.
Вдихни її, Монті. Вдихни на повні груди.
Вона наче якась маленька.
Чому б тобі не перейматися тим, як заманити
тих малих хлопців-детективів до лісу?
А далі один невірний крок
у потрібне місце, і...
вони зникнуть назавжди.
А як щодо дівчини?
О боже.
Без її дорогоцінних маленьких мертвих хлопців вона за мить стане зміїним обідом.
І в мене не буде жодних зморшок.
Що як їм стане розуму не взятися за справу?
Боже! Ти ж не божеволієш за тим диваком?
Ні.
Але вони справжні детективи, Естер, і в них є певні критерії...
Я зробила тебе красунчиком не просто так, Монті.
Спокуси його. Зваб його.
Я зробила майже всю роботу, ти лише мусиш
залишити слід із хлібних крихт і довести все до кінця.
- Чи мені самій піти в ліс? - Ні.
Я все зроблю.
- Досі нічого? - Ні.
- Та принаймні Девід зник, так? - Так.
Боже, із мене тепер жодної користі.
Гаразд. Що мені тепер робити?
Може, хлопці допоможуть.
Допоможуть із чим?
Знайти мої ключі.
Та я щойно згадала, що лишила їх унизу,
тож усе...
Усе гаразд.
Що ж, узагалі-то, нам потрібна твоя допомога.
Нам потрібна твоя допомога екстрасенса.
О ні.
Я хотіла сказати: о так.
На дошці купа справ.
Потопельнику треба його човен,
банкіру — його щаслива монетка.
Справи прості, але енерговитратні, та не для тебе.
- Так. - Привіт.
То ми тепер усі на дах приходитимемо?
Привіт, Монті.
Якщо ти хотів приватну дискусію про астрологію чи ще щось,
я з радістю з тобою зустрінуся наодинці в зручніший час.
Особисто.
Гаразд, сьогодні всі якісь дивні.
Річ не в астрології, Едвіне.
Моя подруга в небезпеці. Мені треба ваша допомога.
То ти їм не скажеш?
Ти їх чула. Їм треба моя сила.
Але в тебе немає сили.
Отож. Ти можеш уявити обличчя Едвіна, якби він про це дізнався?
То ми просто брехатимемо?
Ми просто не казатимемо,
доки не випаде шанс знову піти до Злюки Міка
чи якось розібратися, як повернути все назад, ясно?
ВОРОН ВЕДЕ ПО ХИБНОМУ СЛІДУ
Це моя подруга-привид, Ґледіс.
Ми мали зустрітися, але вона не прийшла.
На неї це не схоже. Вона дуже тактовна особа.
Добра. Дбайлива.
Така, як ти, Чарльзе.
Дякую, друже.
Бачиш, Едвіне? Нарешті я всім подобаюся.
Знаєте, до того, як зникнути,
Ґледіс сказала мені, що збирається до Високого Лісу дивитися на зірки.
Та вона так і не повернулася.
І на відміну від Едвіна, у Ґледіс більше нікого немає.
Лише я.
Вона перший привид, якого я побачив, коли отямився після коми.
Показала, що я не божевільний.
Здається, тут доведеться багацько побігати.
Ви ж так кажете, хлопці, правда?
Нехай. Ми з радістю допоможемо знайти твою подругу.
Гаразд.
Зазвичай я не голосую, але я за.
Стривайте.
Монті наш друг, але Ґледіс могла й сама піти.
Шукати привида, який імовірно навіть не зникав, зараз не дуже пріоритетно.
Вибач. У нас і так купа справ.
Я ж кажу правду, еге ж?
Ґледіс підтримала Монті в хвилину слабкості,
ми чинимо так само, Чарльзе.
Для цього випадку ми можемо зробити виняток.
Чудово. І оскільки тут знадобиться традиційна детективна робота,
ми з Ніко заскочимо до Злюки Міка, поглянемо що і як.
Ми? А, так, ми.
Ну, нам можуть бути потрібні твої здібності.
Ти теж маєш піти, Крістал.
Так.
Отже, Високий Ліс.
Певно, цього разу я залишуся.
Дженні не має лишатися одна після того, що сталося.
Маєш гарний вигляд.
Я був певен, що ти мертва.
Смерть для мене недоступна.
Таке не щодня почуєш.
Я — Кашина.
Мої друзі кличуть мене Каши.
Перепрошую за безлад.
У мене нечасто бувають гості, та й повторюся: я думав, ти мертва.
Мені треба йти.
Я маю важливу роботу, яку потрібно завершити тут, на земній площині.
Я втрачаю час.
Тут є якийсь вихід зі шлунку цього звіра?
Знаєш, я ніколи не пробував піти.
Скажи мені, як звідси вибратися.
Було би дуже прикро, якби ти помер.
Ще раз. Стривай, ти мертвий?
Ні, пробач.
Я просто надзвичайно старий чоловік,
що живе всередині риби.
Добре. Якщо ти мені не скажеш, доведеться шукати самій.
Це буде неприємно.
Чому я не бачу твоєї травми?
Ти це робила?
Гаразд.
Я не дуже впевнений, що в мене є якась травма.
Життя було справедливе.
Тебе проковтнула велетенська риба.
Лише одна з моїх пригод.
Знаєш, ти просто заворожуєш.
А ще ти в пастці.
Тож підходь, з'їж устрицю.
- Ні! - О, ні. Гаразд.
Має бути щось, що я можу тобі дати.
Як щодо...
хорошої поради?
Ти така напружена...
Послухай, Каши, скажу відверто.
Мені нічого від тебе не потрібно.
Моя єдина мета — вибратися з цього звіра,
щоб я могла забрати двох нечестивих мертвих хлопців.
У Високому Лісі є галявина, де Ґледіс дивилася на зорі.
Ми маємо почати пошуки звідти.
Я розумію, що ти хвилюєшся за Ґледіс,
та привиди не є незахищеними, їх не можна травмувати...
Ти кажеш, що моя подруга-привид не помре?
Чудово. Дякую.
Можливо...
Можливо, час усе з'ясувати?
Я не хотів образити твої почуття.
Це я винний, Едвіне.
Не можна мати справу з Козерогами.
Вони холодні,
імпульсивні...
І завдають людям болю.
Гляньте.
ВИСОКИЙ ЛІС
Навіщо це, друже?
Для захисту.
Для захисту від чого?
Раптом привиди, що пішли до лісу, перестали повертатися.
Ми всі когось там втратили.
У цих лісах живе чисте зло.
Здається, справа стосується не лише Ґледіс.
Тож ніхто не повертається, та, я так розумію, ми йдемо туди?
Це останнє місце, де би хотілося бути привиду.
То ви просто дозволите тому, що там є, забрати Ґледіс?
Ви вправніші, ніж звичайні привиди, що пішли туди.
Я зовсім не це мав на увазі.
Ти мав рацію, Монті.
Ми — мертві хлопці-детективи і ми знайдемо твою подругу.
Прийшли.
Так. Ми повинні обережно дослідити будь-які докази того, що Ґледіс була тут.
Чарльзе, ти маєш камінці?
Просто прошепочи ім'я духа, якого шукаєш, камінцю.
Ґледіс, так?
Він засвітиться, якщо ти підійдеш до місця, де вона була.
- Ґледіс. - Ґледіс.
Різані сліди.
Тут щось може бути.
Камінь не світиться.
Крістал, можеш зчитати дерево?
Хочеш, щоб я зчитала дерево?
Якщо камінці не світяться, значить, Ґледіс тут не була. Так?
Можеш спробувати?
Це просто ведмідь.
Не було видно твоїх білків.
- Хіба зазвичай не видно білків? - Ти пропустив.
Добре, ти весь день у поганому гуморі, а тепер ще й брешеш. Годі тобі.
Я не в поганому гуморі. Може, це ти не в гуморі.
Із Монті й Едвіном теж щось дивне коїться. Чому вся увага на мені?
Що взагалі відбувається?
Не змінюй тему.
Добре. Я втратила свою силу.
Вона зникла, ясно? Ось так.
Так, я не зчитала дурне дерево.
- Чорт. - Що?
Ти в нормі?
Так. Я намагалася позбутися демона,
тож я пішла до Міка, і все просто сталося, ясно?
Крістал, чому ти приховала це від нас?
Вибач, а що сталося з «Нам не потрібен екстрасенс.
Ми можемо використовувати традиційні способи»?
По-перше, це не мій голос.
По-друге,
у мене зараз власні труднощі.
Благаю! Я не казала, що втратила силу,
щоб ви не лишили мене киснути в « Рогах і Копитах».
Це несправедливо, я став тебе цінувати.
- Чому ти думаєш, що... - Ти б лишив.
Як щодо мене?
Перепрошую, що перериваю що б там не було,
та я дещо знайшов.
Ця люмінесценція є спектральною.
Це можуть бути ознаки люмінесцентних грибів.
Які пишномовні слова для грибів-привидів.
Дуже отруйні, але лише для привидів.
Ми маємо тримати дистанцію, Чарльзе.
Це схоже на справу про мертвотну теплицю, еге ж?
Не хотілося, щоб це потрапило в очі. Дуже неприємно.
Сліпота, біль, ти просто божеволієш.
Певно, це і сталося з Ґледіс та рештою.
Як нам їх знайти?
Ці ділянки мають привести нас до тіла більшого гриба.
До їхньої грибниці.
Гостре око, Монті.
Я з'ясую, що відбувається з Крістал та її силою.
А Монті лишаю тобі.
Дженні, нам треба поговорити.
Ніко, знайди собі хобі.
Мій батько завжди казав: «Ніколи не лягай спати сердитою», —
чого я не розумію,
та, думаю, він мав на увазі, стане легше, якщо ти про це поговориш.
Я не хочу говорити.
Але нам треба поговорити, ти на мене накричиш, а потім пробачиш.
Зробімо це.
Жінка напала на мене,
наче в фільмі-покручі ромкома та слешера.
Вона загинула.
Не треба кричати, треба просто рухатися далі.
Тобто ти кажеш, що мені лише здається, наче ти мене уникаєш?
О ні, я цілеспрямовано уникаю тебе.
Через усе це.
Я так і знала.
Ти злишся, бо я змусила тебе повірити в кохання,
а воно обернулося бідою.
Гаразд. Установімо кордони.
Я твоя орендодавиця,
ти — моя орендарка-підліток.
Я не питаю тебе, чому ти не ходиш до школи
чи говориш сама до себе у своїй кімнаті весь день,
чи не маєш друзів, бо це не моя справа,
тож що б у біса не робила я, це теж не твоя справа.
Упевнена, що не хочеш про це поговорити?
Упевнений, ти почуваєшся дивно.
Так, відчуття жахливі.
Ти ж знаєш, що могла сказати мені.
І Едвіну, хоча ти й думаєш, що не могла.
Так. Знаю.
Коли зі мною щось було негаразд, ти з мене це витрясла.
Зараз щось негаразд із тобою.
Ти не знаєш, як це,
коли демон виникає в твоїй свідомості, коли йому заманеться.
Він наче мій бісовий привид.
Крістал, зовсім випадково я таки трохи знаюся на привидах.
Мені приємно, що ти прагнеш допомогти, та...
Що це?
Іноді, коли тварини помирають, вони не розуміють, що мертві.
Вони вічно блукають лісом.
Це так гарно.
І...
І сумно.
Що в біса щойно відбулося?
Якщо моя теорія правильна,
привида поглинула колонія спор.
Логічно припустити, що всіх привидів спіткала така ж доля.
Ні, вибачте. Із Ґледіс цього не сталося.
Едвіне, ти кажеш, цей грибок їсть привидів?
Це не грибок.
Едвіне, я не можу знайти довідник.
Грибок чи ні, та як можна з'їсти привидів, якщо вони вже мертві?
У привидів є енергія,
дехто нею харчується.
Використовує її, щоб стати сильнішим.
Ми не можемо померти ще раз, та нас можна спожити чи поглинути.
Он там. Середня поличка, сірий корінець.
ДОВІДНИК НАДПРИРОДНОГО
Ось він. Мале й кусливе.
Лісовий Елементаль.
На вигляд не дуже страшний.
Неприємний паскудник.
Усі привиди, яких він з'їдає, стерті.
Ні потойбіччя, ні реінкарнації.
Просто порожнеча, темне ніщо.
Він таке робить?
Не хвилюйся.
Цей Лісовий Елементаль маленький, його легко вбити
відповідною зброєю.
Це його хутко знищить.
Ось і все.
Роботу офіційно виконано.
Можливо, ми недооцінили розміри цього Елементалю.
ДОСЛІДНИЦЬКИЙ ПРОЄКТ
А як же «маленький, і його легко вбити»?
Я збентежений. Елементаль не росте до таких розмірів і з такою швидкістю.
Глянь-но на це.
«Міжпросторові створіння й дива».
Та сама штука, тільки більша.
Споживає будь-яку духовну енергію.
Мав би жити під землею в іншому вимірі.
Чому він тут?
І як він сюди потрапив?
- Може, хтось приніс його сюди. - Нащо це комусь робити?
Як би не було, він росте експоненціально.
До ранку сягне Порт-Таунсенду, а тоді...
Їж привидів, скільки влізе.
У нас недостатньо фіолетової штуки, щоб позбутися його.
Якщо знайдемо, звідки він росте, можемо вирізати.
Треба просто знайти місце.
І уникнути поглинання.
Може, треба розділитися?
Ні? Це єдиний спосіб обшукати всю площу швидко.
Слова усіх мертвих підлітків із фільмів жахів.
Цей Елементаль мало загрожує людям.
Тому ми маємо стати в пари відповідно.
Один живий і один мертвий.
Монті, ти зі мною.
Будь обережний, Чарльзе.
Ти теж.
Це абсурд!
На голодний шлунок геть не думається.
Ти маєш трохи поїсти.
Я хочу вибратися звідси
і повернутися до своєї роботи!
О так.
Ти згадувала, що твоя робота полягає в збиранні мертвих хлопців?
Мертвих дітей. Я маю впевнитися, що вони у відповідному місці.
Але ці двоє хлопців, що ж...
Вони не можуть тікати вічно.
Ти не думала, що вони щасливі там, де вони зараз?
Потойбіччя далеко перевершує все, що є тут.
То ти його бачила?
Ні, воно унікальне для кожної душі.
То ти не можеш знати, що воно краще.
Це неважливо!
Суть у тому, що в кожного є місце!
Зарозуміло.
Припускати, що все відбувається в певному місці.
Не я вигадую закони всесвіту.
Я забезпечую їхнє дотримання.
І якщо ти казатимеш мені про свободу волі,
я втоплю тебе чи себе.
Якщо чесно, я не люблю насилля,
однак можу до нього вдатися.
Ясно.
Штрикаєш єдине, що тримає нас у безпеці посеред океану.
Теоретично я житиму цілі епохи.
Я не можу провести епохи всередині риби,
коли на мене чекає невиконана робота!
Де ти взяв усі ці різнокольорові персні?
Я ж казав, у мене були пригоди,
я прожив багато життів.
Деякі гарні, деякі — погані.
Та я знаю, ти впевнена, що тобі від мене нічого не потрібно.
Що ж, гаразд,
думаю, можна й послухати.
Здається, більше нічого й не допомагає.
Уяви...
подумай, що є лише один спосіб зробити певну річ.
Яким складним було б життя.
Замість того, щоб штрикати, спробуймо з нею поговорити.
Чому ти до мене такий добрий, а ще —
ти божевільний?
Привіт!
Вибач, що турбую, але чи не можеш ти випустити мою подругу?
Зробиш це — і знову ляжеш спати.
Підозрюю, ми прямуємо на поверхню.
Ось.
Візьми це.
Щоб запам'ятати нашу пригоду.
Нехай і невеличку.
Стривай. Бачиш це?
Час добряче поштрикати палицею.
Краще я це зроблю.
Не хочеться бачити, як тебе стирає ця штука.
Викинути мене з голови — доволі хитрий хід!
Ти справді думала, що це вбереже тебе від мене?
Девід.
Певно, це демон Девід.
Здається, він трохи боягузливий.
Так, покажися.
Я тебе вже раз переміг, еге ж?
О ні, я такий наляканий.
Уперед.
Маєш гарний вигляд, Крістал, мушу тобі сказати.
Тобі личить.
Глянь на свого малого хлопця, прагне бути героєм.
Ти справді думаєш, що заслуговуєш на героя, Крістал?
Не слухай його. Він тобою маніпулює.
Якого біса ти пахнеш слабачкою?
Що в біса ти зробила?
Я втратила силу.
Ясно? Я викинула тебе до біса зі своєї голови.
Це неможливо...
Ти цього більше не зробиш, придурку.
Крістал, нам треба негайно йти.
- Він скрізь. - Нікуди йти.
Ну ж бо, спробуйте.
- Я не можу. - Так, Чарльзе, вона не може.
Бо вона позбулася найособливішого, що мала.
Тепер вона просто ще один бісовий нажаханий шмат людської плоті.
Ти маєш рацію, добре?
Тепер я ніхто. Я не особлива.
То чому ти просто не залишиш мене в спокої?
Може, й залишу.
Тепер з тебе жодної користі.
Але це й досі дуже весело.
Ти справді думаєш, що поб'єш мене бісовою биткою для крикету?
Чарівною биткою?
Так.
Дякую.
Для тебе я завжди битиму демонів биткою для крикету.
Хотіла б я, щоб ти цього не бачив.
Він помиляється.
Ти й досі неймовірно особлива.
Добре, годі цієї емоційної фігні.
У нас же справа, еге ж?
Нам і досі треба відшукати мох із іншого виміру, що їсть привидів, тож...
Здається, сліди Елементалю розповсюджуються на кілометр на схід.
Імовірне місце походження. Згоден?
Якщо ми хочемо розкрити цю справу, мусимо спілкуватися.
- Розумію, ти засмучений, але... - Так, Едвіне.
Бо ти мені дуже подобаєшся, а я тобі — ні.
Я тебе поцілував, а тобі байдуже.
Мені не байдуже.
Вибач мені.
З тобою я вперше поцілувався.
Це має велике значення.
Я був першим?
Ти теж був моїм першим.
Послухай, для мене зараз усе трохи заплутано,
але я присягаюся, що мені не байдуже.
Монті, ти мій друг.
Знаєш що?
Я щойно згадав, що Ґледіс любила плавати на човні.
Може, вона навіть не в лісі.
Може, нам варто піти і почати шукати там.
Дивно, що ти згадав це зараз.
- Ми не підемо, доки не розкриємо справу. - Я думаю нам варто піти. Негайно.
Привіт.
Дехто був надзвичайно неслухняним привидом.
- Я зараз розслідую справу. - І не кажи.
Я на тебе всю ніч полюю у цьому сміховинному лісі.
Ненавиджу дерева.
Цілком і повністю ненавиджу дерева.
Хто це?
Я скажу тобі, хто це. Це...
дуже близький друг Едвіна.
Таємний друг.
Ти ж не думав, що лише ти один маєш секрети, Монті?
Про що ти торочиш?
О боже.
Гарне обличчя, невеличкий...
поцілунок,
астрологічна маячна.
Він заманює тебе в пастку!
Вибач. Я кричу, а мав би шепотіти.
Він заманює тебе в пастку.
Едвін тобі не повірить.
То ти не домашній птах відьми?
Ні?
Вона не перетворила тебе на хлопця?
Не хочу тебе засмучувати, та твій перший поцілунок був із вороном.
Я це бачив.
Дуже ніяково.
Монті?
Едвіне, я можу пояснити.
А ще немає ніякої Ґледіс.
Вибач.
Як це — немає Ґледіс?
Ти просто прикидався моїм другом?
- Щоб я щось почав відчувати... - Спочатку так.
Потім — ні.
Яке це має значення? Ти визнався, що мене не кохаєш.
Ті змішані почуття ти відчуваєш
до Чарльза.
Він той, кого ти кохаєш, це ж так очевидно.
Що?
Що ти таке...
Навіть якщо це й так, ти ж бісовий ворон!
Неперевершена робота.
Знаєш, тобі треба бути обережнішим із тим, кому довіряти.
Я такий ідіот.
Так.
Треба попередити Крістал та Чарльза.
Стривай-но.
Я пройшов увесь цей шлях до цього дурного лісу, щоб тебе врятувати.
Гадаю, я заслужив принаймні на подяку.
До того ж, другий поцілунок завжди кращий.
Будь ласка, почуй мене.
Я тобі не іграшка.
Я тобі нічого не винен.
Едвіне, я не той, кого можна просто так покинути.
Ось у чому весь ти. Розумієш?
Якщо ти від мене підеш,
він ніколи не відкриється, і ти назавжди застрягнеш тут,
а я припиню бути хорошим.
Ти мене почув? Я припиню бути таким до біса хорошим!
У когось невдалий день?
Ти мені не казала, що той грибок їх повністю знищить.
Чи як жахливо це буде. Чи як...
Стривай. Де хлопці-привиди і та мала телепатка-пройдисвітка?
Вони все знають, Естер.
Прийшов той дурнуватий Котячий Король і все розказав Едвіну.
Тож він знає, що я твій ворон,
і знає, що це пастка.
То ти дав їм утекти?
Я знала, що ти занадто прикипів.
Я ніколи не просився бути людиною,
з усіма цими...
почуттями.
Вибач, ти хотів лишитися малим, брудним, огидним вороном?
Я маю все закінчити сама.
Тому в нас і був план, Монті,
щоб мені не довелося продиратися крізь ці бісові ліси!
Думаю, я щось бачу.
Чарльзе! Крістал!
Монті — ворон! Він ворон Естер! Це пастка!
Чесно кажучи, ви не повірите, скільки всього сьогодні пішло не так.
Я б не відмовилася випити.
Та оскільки ми тут,
чи не могли б ви продовжити і таки стати поживою навіки вічні...
ЗНАЙОМТЕСЯ — ЗУБОМОРД
Знаю, прикро, що сюрприз зруйновано.
Очікувалося, що Монті допоможе, але він став занадто емоційним.
Де мої манери?
Хлопці, це — Зубоморд.
Зубоморд, це... і...
Хіба він не гарненький?
Не треба копатися в моїй голові, дитинко.
Я розберуся з тобою після вечері.
Подобається мій зубастий демон?
Боже, люблю останні моменти.
Коли задвигтить земля...
і заплаче птах,
не озирайся,
а зазирни всередину.
Ти голодна?
У нас тут багато всього.
Я — Айріс, одна з твоїх пращурок.
Ми всі пращурки, тут уся родина.
Що це за місце?
Це особливе місце.
Більшість жінок із нашої родини відшукали шлях сюди.
Формально ми в твоїй голові.
А якщо ще детальніше, моя люба, це — ти.
Ти гарна.
То я дерево?
А ще стіл і канапка.
Очевидно, це щось значить, я...
Я втратила свою силу, використовуючи скляне серце, щоб прогнати з себе демона,
але воно розкололося, а я безсила,
і велетенський гриб зараз з'їсть моїх друзів-привидів...
Ну, це дуже специфічна проблема.
Якщо бути чесною, то геть нова.
Ви всі
такі, як я?
Екстрасенси?
Звісно. Але ти не просто екстрасенс.
Жінки в нашій родині незвичайні.
Унікальні, бо ми можемо сягнути спільної сили.
Я можу отримати свою силу назад?
Я маю допомогти своїм друзям.
Минуле фіксоване й міцне.
Як дерево.
Якщо ти тренуватимешся, то знайдеш там свою справжню силу.
Між нами кажучи, сили там багацько.
Я не знаю свого минулого.
Демон забрав мої спогади.
Ні, люба.
Спільне минуле.
Його поділяють усі жінки нашої родини.
Усі цілительки, жриці, шаманки й майстрині.
То ви...
Це
все в моїй голові?
Ще раз, якщо детальніше.
Спробуй не думати про це надміру.
І я хотіла віддати все, щоб позбутися Девіда. Тепер...
- Тепер я ніхто. - Аж ніяк.
Саме це такі створіння, як демони, і намагалися весь час робити з нами.
Вони хочуть, щоб ти була слабкою, переможеною.
Але ти не слабка.
І ти не сама.
Це безпечне місце.
Місце сили, куди ти можеш прийти зі своїми проблемами.
Нас ніщо не забере.
Жодне прокляття, закляття, жодна необачна помилка.
Бо все це і досі в мені.
Піднімайся.
Жінки в нашій родині незвичайні.
Унікальні, бо ми можемо сягнути спільної сили.
Почуй мене, Лісовий Елементалю.
Відьма тебе не контролює.
Ти вільний покинути ці володіння.
Зубоморде, якого дідька?
Ого.
Вибачте. Що ж, бувайте.
Боже, хлопці, з вами все гаразд?
Так. Ми в нормі.
А відьма мертва?
Враховуючи її безсмертя, навряд.
Принаймні вона у пастці у володіннях Елементалю.
Крістал, як ти це зробила?
Я не знала, що таке вмію.
Тобто мені допомагали.
Кожна жінка мого роду допомагала.
Звідти й моя сила.
Вони всі тут.
Добре, це...
Це чудово.
Поясниш нам це ще раз пізніше?
Може, не так поспішаючи наступного разу.
СПРАВУ ЗАКРИТО
Можна зайти?
Ніко, я хотіла вибачитися.
За те, що визвірилася на тебе і викликала емоції...
у твоїх очах.
Я на це заслужила.
Правда в тому, що я...
Мені сумно.
Сумно, що я відкрилася,
і трапилася дуже погана річ.
То ти мене ненавидиш.
Ні, я тебе не ненавиджу.
Однак хоча ти ніяк і не могла знати про Максін,
я однаково тобі не пробачаю.
Принаймні поки що.
Я так і знала.
Я намагалася допомогти.
Я маю просто ніколи не виходити з кімнати, щоб не зіпсувати ще щось.
Що?
Ні. Негайно припини цю маячню.
Не треба себе жаліти і стирчати тут
через якусь мертву психопатку.
Це наче вагома причина.
Аж ніяк.
У цьому будинку є лише одна затвірниця й нігілістка.
Другої нам не треба.
Тож якщо тобі подобається кохання,
і ти хочеш допомагати людям, роби це.
Просто не зі мною.
Голосую за «Переможницю Естер».
А, може, «Крістал — Заклинателька Грибів»?
Мені подобається.
Має бути одразу зрозуміло.
Як щодо «Метод Крістал»?
Це честь нарешті отримати прийом, названий моїм ім'ям. Дякую.
Я радий, що ти повернула свою силу, навіть якщо...
я не розумію як.
Справедливо. Це...
Мені потрібен час, щоб самій це зрозуміти.
Що ж, я маю вибачитися за те, що сьогодні був сам не свій.
Вибачте.
Ого, Едвіне.
Вибачення.
Не дуже звикай.
Я маю піти і сказати Ніко, що я знову нормальна,
начебто,
щоб вона не хвилювалася.
Скоро буду.
Чарльзе?
Так, друже.
Я...
ловлю себе на думці...
Для мене це нетипово...
Вибачатися? Я знаю.
Я й досі цим ошелешений.
Ні, я не про це.
Послухай...
Монті виявив у мені...
деякі почуття.
Ти міг сказати, що він тобі подобається.
Тому ти сьогодні так гарно вдягнувся.
Для мене це неважливо.
Це тому ти ухилявся говорити про Котячого Короля.
Він із тобою загравав?
Я натовчу його вусату пику.
Дякую.
Усе...
не так просто.
Я усвідомив, що я...
Ти усвідомив, що я мала рацію.
Тож ходімо до потойбічного життя, що було ретельно дібрано для нас.
Ти мала бути на дні океану.
По суті, я є вічною, трансвимірною істотою.
Мене не можна вбити, штовхнувши в пащу морського чудовиська.
Ми можемо все обговорити.
Ти не можеш нас розділити.
Годі балаканини.
Це я тебе штовхнув, еге ж?
Відправляй мене куди завгодно, але Едвіну не місце в Пеклі.
Він був там лише через формальність, через помилку.
Потойбіччя неспроможне на помилку.
Це в твоїй маленькій книжці.
ТЕПЕРІШНІЙ СТАТУС МІСЦЕ ПРИЗНАЧЕННЯ
ПЕКЛО ПЕРЕВІРКА ОСОБИ ТРИВАЄ
Дивно.
Так не має бути...
Кажеш, формальність?
Із Пеклом?
Тому Пекло тебе й шукає?
Мене принесли в жертву однокласники, які не розуміли, що коять.
Демон, що забрав мене, навіть вибачився за цю формальність.
Понад два мільйони годин на цій посаді,
купа паперової роботи,
але я ніколи не бачила подібної помилки.
Це просто неможливо.
Що ж...
У великому світовому порядку я лише незначна чиновниця.
Однак дані обставини видаються мені надзвичайно дивними.
Тож доки я шукатиму причину цього відхилення,
Ви двоє можете лишатися разом.
У Бюро Знахідок себто.
Тимчасово.
Ні, благаю. Ні.
Ні, воно йде з Пекла! Воно йде з...
Чарльзе!
Едвіне!
ДАЛІ БУДЕ...
Переклад субтитрів: Володимир Лозицький