Anteriorment...
Si prens notes meticuloses, pots sortir d'un tràngol.
Vull que el David no m'entri al cap. He perdut els poders.
Formar vincles em va costar quan vivia.
- Sento coses. - També sento coses per tu.
No em referia a tu.
T'està portant a un parany!
Ets un corb!
Feu el favor de consumir-vos per sempre...
Les dones de la família som singulars. Podem recórrer a la força de totes.
Puc recuperar els poders?
Anem al més-enllà que ens han assignat amb tanta cura.
No pinta res a l'Infern. Hi va anar per un tecnicisme.
El cretí tindrà un bon ensurt.
Qui em va sacrificar no sabia què feia.
Un tecnicisme, dius?
Charles!
Edwin!
Escanyaré aquell mixet tan sofisticat.
UN GAT ESCALDAT
Les coses han anat mal dades amb el teu melindrós xicot fantasma.
Què vols, Esther?
Vaig molt atrafegat amb el tedi.
Au. T'he tocat els nassos o m'escanyes perquè vas calenta?
Els nois morts es van endur el dinar de la serp,
m'han faltat al respecte i han eludit els meus plans de venjança.
No ha servit de res!
Quina angúnia!
I jo tinc fama de gata maula. Ets insuportable!
"He de ser jove i maca. Vull venjar-me de tothom constantment."
Què fots, venint aquí?
Sé que vas destapar allò del Monty, tros de bocamoll.
- Hosti. - Tenia el factor sorpresa.
Monty!
El noi corb s'enamorisca i em culpes a mi.
Hi pots pujar de peus, reietó.
Et pensaves que els bolets derrotarien els fantasmes. Ets adorable.
L'Edwin ha patit més del que cap dels dos ens puguem imaginar.
- Què vol dir que ha "patit més"? - Ha sobreviscut a l'Infern.
Quan torni a escapar, l'estaré esperant.
M'emprenya molt ser tan romàntic!
Quina perla tan interessant.
Sembla que tinc un nou pla.
M'importa una merda, saps? Fi de l'audiència. Cap a casa.
I si desfogo la mala llet acumulada amb tu?
Sra. Arrugues, no soc un ésser normal. No m'afecta la màgia.
Ja ho sabem, però sempre hi ha...
- Gat amagat. - Gat amagat.
- Em cansa. - Ja ho sé.
Era la meva tercera vida, desgraciada. Només en tinc nou. Toca el dos!
Amb la majoria dels fantasmes...
Merda!
Si els fas mal, es desintegren.
No serveix per a res.
Però un fantasma torturat, que va escapar de l'Infern...
Pensa en quant de patiment pot aguantar...
És quelcom d'allò més...
fascinant.
No et pot rejovenir.
No, però em pot donar poder.
Prou per donar a aquest poble el que s'ha guanyat.
No li posis les grapes a sobre.
Sigues un bon mixet i no facis nosa, d'acord?
O et mataré un altre cop.
I un altre.
- Què collons era allò? - Un dimoni infernal.
Sembla d'un dels sectors intermedis.
Quin horror.
No. Deies que posaries ordre i no el faries tornar encara.
- Collons! Encara ets viva? - Aigua passada, maca. Posa't al dia.
Para ja! Aigua passada?
La tia ens ven la moto que ens donarà una oportunitat al més-enllà
i fa que s'emportin l'Edwin a l'Infern.
És a l'Infern?
El que acaba de passar no és cosa meva.
La meva carta deu haver alertat el dimoni, que potser ja l'estava buscant.
Si et sembla que pot haver anat a l'Infern per error, ves-lo a buscar.
- És crucial. - Sí, en teoria.
- Però s'escapa de la meva jurisdicció. - No ets transdimensional i infinita?
- Ho has dit més d'un cop. - Ha quedat claríssim.
Entesos, bestioles.
És fàcil obrir una porta a l'Infern, però ningú no hi vol entrar.
I cal obtenir una pila de permisos i vistiplaus...
Llavors, obre una porta i el vaig a buscar.
Saps que el nostre parador és a l'Infern.
O el rescato i serem tots teus. En tots dos casos, hi surts guanyant.
Perdre més amics no és un gran pla. Que és l'Infern!
Res de perdre's.
No et podràs orientar a l'Infern.
És més que els erms ardents de Llucifer. Aquella part és al fons del tot.
Ets un nen i hi ha mons sencers...
L'Edwin m'ha parlat molt de l'Infern i ha escrit sobre el tema.
Sé on anar perquè ell va trobar la manera de sortir.
Faré el camí invers.
- Jo també hi vaig. - No.
Què fots? Ens hem de mostrar units davant de la Mestressa del Judici Final.
L'Infern no és pels vius. Res no torna viu d'allà.
No puc patir per tu i centrar-me en...
No has estat mai a l'Infern, no et facis l'expert.
Quan em van posseir, quan gairebé salto d'un penya-segat,
quan vaig perdre els poders per una cagada, em vau ajudar.
Els he recuperat de sobres.
Recorda l'Esther i l'elemental silvestre.
Ostres, li agradi o no, l'Edwin també és amic meu.
- El puc ajudar. - I si et passa res?
I si et passa a tu?
Crystal...
No.
No em puc limitar a esperar.
Si no em deixes anar-hi, trobaré com ajudar.
Quins collons. Com si jo no servís de res.
Amb tu mai no es viu tranquil·la, oi?
Jenny, vull convèncer el dimoni del meu ex que obri un portal a l'Infern...
Hosti, és de bojos.
No em facis cas.
- L'ex maltractador? - Sí.
- Ja fas bé d'anar sola? - Sí.
Coi de nena.
L'estira-i-arronsa no té sentit. Aquí ningú no anirà a l'Infern.
- No, l'Edwin... - I sí, puc ajudar.
Però potser faltes a la teva paraula i no m'acompanyes al més-enllà.
Si dubtes que compleixi el tracte, fes aquella màgia al cap.
- Ho vas fer al penya-segat, oi? - Perdona?
No diu mentides. No pots esbrinar si és de fiar llegint-li els pensaments?
Càgon la mar salada.
No us apropeu!
Qui ets?
Què vols?
Em pots veure?
He pensat que potser la llanterna t'ajudaria.
Sempre la pots apagar si puja un d'aquells nois.
- Els has vist? - Sí.
Vaig estudiar aquí fa molts anys i ja teníem assetjadors.
T'ho asseguro.
No et faré mal.
Gràcies, company.
Estic gelat.
Mai no havia passat tant de fred.
No em semblava bé.
L'estaven estomacant perquè és pakistanès.
Jo, que soc mig indi, soc gaire diferent?
Tens raó.
Quan era viu, eren el mateix país.
Ja.
Espera, què dius?
- Et trobes bé? - Estic bé. Au, respon.
Entre 1913 i 1916.
I un colló. De debò, quan estudiaves aquí?
Entre 1913 i 1916.
Soc mort, Charles.
Ostres.
De fet, et pots moure com vulguis per qualsevol espai.
Pots tocar les coses, però no les sents.
És una bajanada, però... trobaria a faltar els petons.
Tu els trobes a faltar?
Flipo, soci. Quina passada. Com és que no caus del terra?
Els fantasmes tenen moltes normes. No perdré el teu temps parlant-ne.
- Pregunto pel terra. - Perquè escullo no travessar-lo i caure.
Satisfet?
"El Sr. Carlyle va demanar: 'Creus en els fantasmes, Max?'"
"El detectiu Carrados, resolut, va respondre: 'Només en els fantasmes.'"
"Si s'immisceixen en els negocis, rebaixen el preu de les propietats..."
"...hi deixo de creure."
Aquesta no t'agrada?
Carrados, the Blind Detective s'estava fent famós en la meva època.
Sabia que era massa tard perquè em veies.
Només és que no...
No et volia espantar.
M'alegra que no hagis dit res.
No és com m'ho imaginava.
La mort.
- S'hi està bé, no trobes? - M'hauria agradat seguir sent amics.
Mort et vindrà a buscar. Acompanya-la quan aparegui.
No estic preparat, no?
Encara no vull anar enlloc.
No em puc quedar una mica amb tu?
Llavors sempre estaràs fugint d'ella. A banda, no soc gaire social.
He tornat a l'escola després de fugir de l'Infern.
Sincerament, he perdut la pràctica.
Quan arribi la llum blava, queda't, que jo marxo.
Doncs jo soc la mar de social.
Que bé que hagis sortit de l'Infern, nano. Sembla complicat. Ben fet.
No es poden prendre decisions segons el que sents en cada moment.
Sempre he viscut així.
No ha canviat gaire cosa.
M'hauràs d'aguantar.
¿Vas sacrificar una eternitat que podria haver estat plàcida
pel teu amic?
Ara que ho has vist, t'ho demano. Algú com ell es mereix l'Infern?
No ho jutjo jo.
L'Edwin és la millor persona que conec i no l'abandonaré a l'Infern.
No sembla que hi hagi cap altra porta, així que ens veuràs sortir.
Mantindrem la promesa d'acompanyar-te.
Però, primer, deixa que el vagi a buscar.
No ho hauria de fer.
- No us podré ajudar si no podeu sortir. - No t'ho demano pas.
Necessitaràs provisions.
Quan torni, hauré d'omplir un tou de formularis.
M'espera una muntanya de paperassa.
Niko, vigila-la fins que...
- Pots? - És clar.
Com, concretament?
Prou tens a amoïnar-te per tu. L'entrada no romandrà oberta sempre.
Et passa res?
Perdona, no et volia espantar.
Has vist un jove anglès...?
Em parles? Saps per què soc aquí?
Saps per què?
Em sap greu, però no.
No, torna, sisplau.
Per què soc aquí?
LLIMBS
NO FER-LO SONAR
LUXÚRIA, GOLA
GOLA, LUXÚRIA
CAMÍ ERRONI, AVARÍCIA TOT PESA MASSA
TORNAR A LA CASA DE NINES NO
SORTIDA
BENVINGUTS A LA CASA DE NINES
Edwin?
Simon.
No ets de debò, només un altre truc.
- Has de parar. - No puc.
Simon, soc jo, l'Edwin. Necessito que no facis soroll, sisplau.
- Eres aquí tot aquest temps? - Tot aquest temps?
Més d'un segle.
No és res. El director em deixarà marxar quan hagi estripat totes les pàgines.
- Pots fer menys soroll? - No.
Espera.
- El teu càstig és aquest? - Com?
Em vas sacrificar a un dimoni, que em va bescanviar amb un altre,
que em va vendre a un ésser pitjor.
I el teu càstig és tallar-te amb el paper eternament!
No ho sabia.
Era una broma. Et volia espantar.
Està bé que siguis aquí, després d'allò.
Saps què vaig haver de passar aquí baix, un cop rere l'altre?
El meu reflex.
Què dimonis...?
Què...?
On he anat a parar?
Ets un dimoni?
Un dimoni, no.
Un altre esperit?
Algun tipus de fenomen?
- No duc el llibre... - A l'habitació hi ha llibres.
Però no són els meus.
Què soc?
Les respostes són eternes, Edwin Payne.
Quin nom més maco.
Com la pena.
Soc...
- Per què has vingut? - Tu ets aquí.
Jo soc a tot arreu.
Ara ets al meu reialme i ho veig tot.
Però només podràs sortir per la porta per on has entrat.
Mi-te'l.
Ha estripat les pàgines d'aquell llibre ridícul
durant gairebé 40.000 dies i nits.
I cada segon
és una fiblada minúscula i perenne.
I sang.
I patiment.
Oi que és bonic?
No ho assaboreixes?
Ets...
Soc Desesperació.
I tu... no hauries de ser aquí.
Torna amb el teu botxí.
Us estava observant.
Començaves a enfadar-te.
A punt de recrear-te amb el seu turment.
Ves a fer-ho.
No. Jo...
No pateixis.
Ara som amics.
No m'hi recrearia.
- No està bé. - Contactaré amb tu si et necessito.
Ell no n'era conscient...
Simon.
No he vingut a recrear-me. Saps que no ho faria, no?
Saps aquell barret blau que duies?
Recordo que me'l treies.
Feies patxoca amb ell.
T'ho vaig voler dir, però vas marxar sens més.
Mai no parlaves amb mi.
M'avergonyia tantíssim pensar que...
Que érem iguals.
Simon.
Em posava nerviós...
quan eres a prop.
- No em vaig adonar... - És una tortura?
Ser com som?
Para atenció.
No ho és.
Encara que em costi de creure, em sap greu.
Em sap greu.
Per tots dos.
A mi també.
Tornaré a sortir d'aquí. Vine amb mi.
Em sap molt greu per tot.
Pel que vaig fer. No ho sabia.
M'ho mereixo, això.
Qualsevol lloc esdevé l'Infern si et castigues.
El director s'enfadarà.
Simon.
Acompanya'm.
Molta sort.
Saps que morir durant la lluna creixent...?
Et deies Niko, oi? Percebo que estàs nerviosa.
Encara que entenc que els humans vius xerren quan estan neguitosos,
no soc ni humana ni viva.
És que pateixo pels meus amics i tinc molts dubtes.
És evident.
El pare va morir durant la lluna gibosa. On pot ser?
Em pots dir on és el pare, sisplau?
Dirigeixo l'Oficina de Subjectes Perduts.
Només ens cuidem dels nens morts perduts del més-enllà.
Per què?
He deixat la porta oberta per complaure uns noiets?
- Ves per on, tinc més feina! - La teva feina sembla molt trista.
No tothom pot dedicar-se a fer allò que més li agrada constantment.
És veritat, siguis qui siguis.
David?
Sé que ets aquí. Fa pudor de peix passat.
- David! - Què fots?
- Hòstia, Jenny. No hauries de ser aquí. - Això, tu.
M'importes. M'importa que estiguis sana i estàlvia.
Aquest exemple de la mort de la vida rural als Estats Units és el pitjor lloc
per trobar-se amb un ex maltractador i perillós.
Fa temps que no faig un ménage à trois, però és com muntar en bicicleta.
- Espera'm fora. - No.
No sé què vols demostrar, però sé que tens por.
Espera'm aquí, d'acord?
Ara que no et vull per res, vens.
La desesperació és...
Has recuperat els poders.
Molt bé!
On he dit blanc ara dic negre, no?
Puc tornar a ser un déu? Em puc embolcallar amb tu?
No, mai més.
- Vull que m'obris un portal a l'Infern. - Mai de la vida. Per què coi ho vols?
Ara soc més forta.
No em facis obligar-t'hi.
Ui, que m'amenaça i tot!
Prou de collonades! He vingut per ajudar uns amics.
Ets l'única ruta alternativa a l'Infern.
- Sort que eres més forta. - Ho soc.
No soc trista i solitària com t'agradaria.
No et necessito. Tinc amics que es cuiden de mi.
Ja no em fas por.
Deixa-la respirar, nano.
Deixa que me n'encarregui. Sisplau?
Gent que es cuida de tu?
Deixa-la estar!
Fem una cosa. Obro la porta si fas mal a la teva amiga.
Això és cosa nostra. Que valent, amagat dins d'ella.
Ai, no! M'importa tant semblar-te valent!
No sé què pensaràs quan et faci rodanxes!
Passejant per la fi de l'estiu.
Les onades rompen. Estimat, no miris enrere...
Que graciosa. Què passa? Has après cosetes noves?
Sembla que sí.
Aquest lloc...
És meu.
No va ser mai teu.
Surt del cos de la Jenny i deixa'm entrar a l'Infern.
Si no, de què em serveixes?
No he volgut servir-te mai.
Bon intent.
Encara que sigui la teva ment, me la conec prou.
Cercle a la sorra.
Vent fred, la marea creix.
Tremolors en l'aire salat.
No puc obrir portals a l'Infern, imbècil. Si hi pogués tornar, ho hauria fet, no?
- Merda. - M'alegra tornar a veure't com sempre.
Fent mal la gent
i gaudint del gust de coure a la boca quan provoques molt de dolor.
Ai, perdona. Segurament, ni te'n recordes.
Molt bé.
No em pots ajudar a arribar a l'Infern, però podem arreglar alguna cosa.
S'ha acabat fer-me burla amb els records que em vas robar.
Completes aquest cor meu.
Són meus, malparit.
Aquest és el teu moment de glòria? De debò? Ja t'agradarà el que hi trobis?
Soc un dimoni mil·lenari! No em pots matar!
No m'importa que et pensis que ets poderosa.
Després d'això, no pararé mai de perseguir-te.
Revelar el teu pla és una mala jugada.
No em cal matar-te, David.
Em puc limitar a...
enterrar-te.
Em sembla que tinc el lloc ideal.
Què fots? On som?
Mira què ens portes.
Quin malparlat, aquest!
Et donaré temps per replantejar-te el pla de perseguir-me.
Espera, Crystal. Potser sí que et puc obrir una porta.
T'estava prenent el pèl.
Ara sé quan dius mentides. Ho veig en aquells ulls tan negres.
Merda! Au, has recuperat els records.
Torna'm a la pista de patinatge i desapareixeré. Et deixaré en pau.
Encara dius mentides.
No!
Mira de què ets capaç!
Què he...?
- Què he fet? - No pateixis.
Tens temps per descobrir-ho.
Però el dimoni no es pot quedar enterrat aquí per sempre.
No és bo per a l'arbre.
Ep.
Què coi ha passat?
És normal que t'ho demanis. Vine. És llarg d'explicar.
Marxem, d'acord?
Entesos.
Perdoneu?
On soc?
Hum...
Fa regirar l'estómac, oi?
Però he passat de l'antic pla de venjança a un de nou i terrible.
Em sembla horripilant.
Ja he dit que era terrible, no ens passem. Em faràs sentir malament per muntar-la.
Esther, per què la vols muntar?
Recordes els nois morts i la seva amigueta?
He sentit una xafarderia molt interessant.
Un d'ells ha sobreviscut a l'Infern.
T'explicaré un secretet.
Aquest aparell transforma el dolor d'un fantasma...
en un deliciós... poder màgic en brut.
Els esperits normalment es marceixen, però aquest ha estat a l'Infern, és clar.
Estic segura que podrà suportar l'agonia.
No hauries de...
He pensat que agafaré el que somriu tant
i el tancaré a la cuina fins que perdi el cap.
Després posaré el torturat a l'Infern a la màquina.
Amb el seu turment, aconseguiré poder nou a cabassos, com si fos una pila.
Penso fer servir aquest poder per controlar aquest poble de merda.
Em poden venerar com haurien d'haver fet des de fa segles.
I la noia?
Encara he d'alimentar la meva serp enorme.
No.
No et puc vendre res per ajudar-te a muntar-ho.
No et semblo digna de ser una divinitat? A sobre que escolto la teva xerrameca?
Et penses que ets l'únic a qui han putejat?
Doncs no.
M'ho mereixo, hòstia.
Mick.
M'he cansat de robar nens quan es fa fosc.
Me'ls vull endur a ple dia quan vulgui. Demano massa?
No et puc ajudar.
No ho faré.
Cordons!
Suposo que hauré d'adquirir tota sola tots els objectes i m'hi estaré la vida.
Només pel personal.
Mira, Mick, faries bé de reflexionar.
¿Vols ser una morsa atrapada en el cos d'un home
i penedir-te de quatre coses més?
O prefereixes ser menjar pels peixos?
He comès un error.
Un d'enorme.
M'agrada la feina que faig.
Hi tinc la ma trencada.
Però l'arrisco per aquests dos joves
perquè un home feliç en un peix m'ha donat un anell.
Sabies que pots tornar a la vida després de morir?
Sí. Que si ho sé? Però si el coi de llibre és meu!
- Llegir-lo no et convé. - El pare podria tornar?
Se'n diu 'morts vivents'.
Crec que la teva cultura popular els anomena 'zombis'.
No t'agradaria que tornés així.
- L'home dins del peix era un zombi? - Sincerament, no sé què era.
Però em recordes a ell.
T'agradava, oi?
No.
Edwin?
Charles?
Ets tu?
Company, he passat...
Edwin!
No has de fer gens de soroll.
Charles, què fas aquí?
T'he vingut a rescatar.
Ho ha de fer algú.
On ha anat a parar la sang? N'estaves xop.
Era el meu jo anterior.
Què...?
És paorós. Sé que ho és.
Però no podem fer soroll.
Fujo corrents i m'atrapa.
M'esquartera i em rosega.
Llavors torna a començar.
I es repeteix.
Durant dècades.
Una vegada i una altra.
Ep. Ara et trauré d'aquí.
Tan bon punt corro, m'empaita. No aconsegueixo deslliurar-me'n.
No puc.
Ara soc aquí.
Per tant...
Toca la jugada de l'esquer i pirar.
Vinga.
Mira de passar, que jo et segueixo. Tira!
- D'on han sortit? - Som-hi.
Abans els horrors no hi eren.
Has de viure l'Infern per veure-hi la realitat.
Charles!
Deixeu-lo anar! T'agafo.
Vinga!
Corre!
No podem fer res per ells.
Ni tocant el timbre?
No, els fa mal.
Marxem.
Vinga, Charles.
Hi som a tocar, recta final.
Vinga, home. Ja gairebé som fora.
Haurà de trobar un altre camí... Dona'm un segon.
No em crec que hagis arriscat la teva existència per venir
a aquest número de terror operístic. És de ser inconscient, diantre!
Perdona, no hi ha cap cas en què no t'hauria vingut a buscar.
Espera, Charles.
Charles...
No estic enfadat. Estic...
T'he estat amagant algunes coses.
Potser no torno a tenir l'oportunitat de dir-t'ho...
Em pots dir el que vulguis, però hem de seguir avançant, sisplau.
T'estimo.
Genial. I jo a tu. Podem sortir d'aquí?
Sento dir-te que no només com un amic.
Estic enamorat de tu.
No ho has de reciprocar.
Volia que ho sabessis.
Ja ho entenc.
És un moment com el de l'Orfeu i l'Eurídice, oi?
Espero que no. El relat té un final tràgic.
Això em passa per no acabar-lo.
No parlo a la lleugera, en cas que no estigui clar.
Vull que m'escoltis.
Edwin Payne, ets el meu millor amic. Això no canviarà mai.
Ets la persona que més m'importa del món.
Amb la mà al cor, no et puc dir
que jo també estigui enamorat de tu,
però no hi ha ningú més, ningú,
per qui aniria a l'Infern.
I tenim...
Tenim una eternitat, literalment, per descobrir què significa tot.
Però primer cal sortir d'aquí. Entesos?
Corre!
Afanyeu-vos, sisplau.
- Ja ho fem! - Les cames no donen per a més, hosti!
Vinga, veniu!
Ai, mare! Encara sou morts i no us heu quedat a l'Infern per sempre!
No ho volia dir, però em feia pànic que un pla tan boig no funcionés.
L'hi dic a la Crystal.
Gràcies a Déu.
Ha estat molt lloable, nois.
On ens havíem quedat?
Crystal, els nois han tornat de l'Infern.
- Vull dir... - Niko.
Acabes de dir que algú ha tornat de l'Infern?
- No, he dit "informació". - Tant és.
- Tinc coses més importants al cap. - És normal, sí. Ara torno.
En un tres i no res.
Collons.
Mira! Han tornat!
Estàs bé.
Ara que això està tancat, tenim un tracte.
Aneu desfilant cap a l'Oficina de Subjectes Perduts
i corregirem aquest disbarat.
Si us voleu acomiadar, us donaré uns 30 segons. Soc raonable.
Charles, a què es refereix quan diu "tenim un tracte"?
Només em deixava anar a l'Infern així. Em sap greu.
Pensava que podríem fer plans tot pujant...
Però qui s'espera una aranya gegant feta de caps de nines?
- Ui, no. - Ehem... Disculpeu.
Heu patit una sobredosi d'antidepressius a l'Infern? Regalen calmants?
- No deixeu que se us endugui. - És necessari.
I un colló. Un bon detectiu fa el que calgui per resoldre casos.
Ho vau dir tots dos.
Perdona. Tinc un dubte.
Tota l'estona que heu passat a fora ha estat un no parar de fer preguntes.
- Pregunta, si tantes ganes en tens. - Gràcies.
Aviam...
Sí.
Segons la pàgina 179, subsecció catorze, segon paràgraf,
una clàusula matisa que,
si els esperits a recollir són a la Terra després de traslladar-se a un altre pla,
has de presentar una mena de document que es diu Annex LS 53-9
per treure aquests esperits del pla mortal per segona vegada.
Anar a l'Infern es considera un altre pla?
Llavors, no has de presentar el document per emportar-te'ls?
Doncs...
Ho hauré de discutir amb la meva superior.
Sincerament, aquesta és la recompensa per mirar d'ajudar?
Això rebo per mirar de ser receptiva?
No us allunyeu gaire.
Què ha passat?
- Quina passada, Niko. - Gràcies. Sé que no soc la més valenta.
Però la meva comprensió lectora és excel·lent.
Per cert, sabíeu què? Els zombis existeixen.
La vida és ben rara.
La mort és ben rara.
En tot cas, encara som aquí.
Charles?
Et demano perdó si la meva confessió crea...
En absolut.
Hem de marxar del poble abans que torni la Infermera de Nit.
Estaria bé tornar a Londres.
Ja no duc la polsera. Marxaria de bon grat.
I la Jenny?
Descansa, però està de mala lluna. Ostres, he de pensar què li diré.
"Malson febril" fa curt i no l'entusiasma la possessió demoníaca.
Quina neciesa enfrontar-te al David sense nosaltres.
Me n'ha passat una de grossa.
Han arrossegat un amic a l'Infern i volia mirar de salvar-lo.
Ja ho entenc.
- És clar. - Però no hi he arribat.
Al final, no he ajudat gaire.
Tot i això, has triomfat.
On havies atrapat el David?
És aquest tema nou que encara estic descobrint.
Si més no, ara per ara, ja no hi és. I sí.
- Em trobo bé. - Me n'alegro.
I aquí tinc el gran objectiu.
Els meus records.
Què en faràs?
EL PRONÒSTIC NO ÉS GAIRE BO
CONTINUARÀ...
Subtítols: Rocío Rincón Fernández