Раніше в «Мертвих хлопцях-детективах»...
Вести ретельні нотатки. Можна вибратися з будь-якої катавасії.
Я хочу, щоб Девід забрався з моєї голови.
Думаю, моя сила зникла.
Людські зв'язки не давалися мені легко, коли я був живим.
Існують певні почуття.
У мене теж до тебе почуття.
Я говорив не про тебе.
Він заманює тебе в пастку!
Ти ж ворон!
Чи не могли б ви продовжити і таки стати поживою навіки вічні...
Жінки в нашій родині незвичайні.
Ми можемо сягнути спільної сили.
Я можу отримати свою силу назад?
Ходімо до потойбічного життя, що було ретельно дібрано для нас.
Йому не місце в Пеклі. Він був там лише через формальність.
Давайте гарненько налякаємо цього дурня.
Мене принесли в жертву однокласники, які не розуміли, що коять.
Кажеш, формальність?
Чарльзе!
Едвіне!
Я скручу тому шолудивому коту його елегантну шию.
МАРНОБИТТЯ МЕРТВОГО КОТА
Тож із твоїм занудним привидохлопцем нічого не склалося.
Чого тобі треба, Естер?
Я страшенно зайнятий своєю нудьгою.
Ой.
Я тебе засмутив чи це рольові ігри?
Ті мертві хлопці зірвали годування моєї змії, принизили мене
і втекли від моєї помсти,
і це все було дарма.
О боже.
Боже. А кажуть, що це коти боягузливі.
Ти така набридлива.
«Хочу бути молодою. Хочу бути привабливою.
Хочу всім помститися».
Якого біса ти тут?
Бо я знаю, що ти викрив Монті, малий бісовий стукачу.
- Боже. - Я майже захопила їх зненацька.
Монті!
Твій маленький ворон уклепався, а винний я.
Ще б пак, солоденький.
Ти думала, що гриби знищать тих привидів.
Це так мило.
Едвін пройшов крізь такий біль, який нам із тобою й уявити важко.
Який ще «такий біль»?
Він пережив Пекло.
І коли він знову втече з Пекла, я на нього чекатиму.
Боже, я такий романтик, ненавиджу це.
Надзвичайно цікава інформація.
Думаю, я щойно вигадала новий план.
Мені начхати, ясно? Аудієнцію завершено. Бувай.
Може, мені варто не стримуватися і зірватися на тобі?
До твого відома, бабцю:
я не звичайна істота. На мене не діють чари.
Так, але ж не все коту масниця, прийде...
- Середа і п'ятниця. - Середа і п'ятниця.
- Ненавиджу цю фразу. - Знаю.
Це було моє третє життя, стерво. У мене їх лише дев'ять.
Може, заберешся нахрін?
Знаєш, більшість привидів...
Трясця!
Якщо ти завдаси їм болю, вони просто розсипаються.
Із чого геть мало користі.
Але катований привид, що втік із Пекла...
Уяви, які страждання він зможе витримати.
І це...
захопливо.
Він не зробить тебе молодою.
Ні, але він може дати мені силу.
Таку могутню, що я покажу цьому місту, на що воно заслуговує.
Тримай свої лаписька подалі від нього.
Будь слухняним котиком — не плутайся під ногами.
Інакше доведеться тебе знову вбити.
І знову.
ПЕРСОНАЖІ СТВОРЕНІ НІЛОМ ҐЕЙМАНОМ ТА МЕТТОМ ВАГНЕРОМ ДЛЯ DC
МЕРТВІ ХЛОПЦІ-ДЕТЕКТИВИ
Що це в біса було?
Демон із Пекла.
Здається, десь із середніх рівнів.
Жах.
Ти сказала, що все з'ясуєш, що поки не відсилатимеш його.
Оце трясця. Ти й досі жива?
Стара інформація, люба. Не гальмуй.
Припини це! Стара інформація?
Тоді нова інформація така: вона забила нам баки,
наче нам дадуть другий шанс у потойбіччі,
і викликала щось, щоб відіслати Едвіна до Пекла.
Едвін у Пеклі?
Я не маю жодного стосунку до того, що тут щойно сталося.
Певно, щось у моєму листі сповістило демона.
Можливо, він уже його розшукував.
Якщо є бодай можливість того, що перебування Едвіна в Пеклі помилкове,
ти маєш його витягнути. Ти мусиш.
Формально так. Але це не підпадає під мою юрисдикцію.
Ти казала, що ти вічна, трансвимірна істота.
- Ти кілька разів це згадала. - Добряче нам пояснила.
Добре-добре, ви, малі монстри.
Ворота в Пекло відчинити неважко, але ніхто не хоче туди йти.
Доведеться отримувати стільки дозволів і погоджень.
Добре, тоді відчини ворота, а я піду за ним.
Тоді ми або застрягнемо в Пеклі, і ти знатимеш, де ми,
або я приведу його назад, і тоді ми твої.
Безпрограшна ситуація.
Втрачати друзів у Пеклі не найкраща ідея. Це ж Пекло.
А кого буде втрачено?
Ти ніколи не зможеш орієнтуватися в Пеклі.
Це не просто вогняні пустки Люцифера.
Це лише верхівка.
Ти просто хлопчик. А там цілі світи...
Едвін розповідав мені про Пекло. І він майже все записав.
Я знатиму, куди йти, бо він розібрався, де там вихід.
Мені просто треба йти назад, еге ж?
Тоді я теж іду.
Ні, не йдеш.
Що це за маячня?
У нас з тою Володаркою Долі має бути одностайність.
Пекло це не місце для живих. І звідти ніщо не повертається живим.
Я не можу переживати за тебе, коли маю бути зібраним...
Господи. Ти ніколи не був у Пеклі. Не поводься, мов експерт.
Послухай, коли я була одержима, коли мало не стрибнула зі скелі,
коли я налажала і втратила силу, ви обидва мені допомагали.
Тепер я повернула силу і навіть більше.
Згадай, що я зробила з Естер і тим Лісовим Елементалем.
Боже, Едвін і мій друг теж, навіть якщо це йому не до вподоби.
- Я можу допомогти. - Якщо з тобою щось трапиться?
А як щось трапиться з тобою?
Крістал...
Ні.
Я не можу сидіти й чекати.
Якщо ти мене не пускаєш, я знайду власний спосіб допомогти.
Дідька лисого. Наче я не можу допомогти.
Поводитися тихо — це не про тебе, еге ж?
Привіт, Дженні. Я лише йду попросити свого колишнього демона відкрити портал у Пекло...
Боже, це якесь божевілля.
Просто забудь.
- Колишній, що тебе кривдив? - Так.
- Ти підеш сама? - Так.
Клята дитина.
Усі ці суперечки не мають сенсу.
Ніхто не піде до Пекла.
- Едвін... - І якщо я таки допоможу...
Я не вірю, що ти дотримаєш слова, і ви підете зі мною до потойбіччя.
Якщо ти не віриш, що він дотримає слова, то влізь у його голову знову.
- Ти ж це робила на скелі, еге ж? - Перепрошую?
Він не зможе збрехати.
Ти не можеш побачити в його свідомості, чи можна йому вірити?
Заради бога.
Назад!
Хто там?
Чого ти хочеш?
Ти мене бачиш?
Я подумав, можливо, цей ліхтар допоможе.
Ти зможеш його загасити, якщо хтось із тих хлопців прийде сюди.
- Ти їх бачив? - Так.
Я ходив до цієї школи дуже давно. У нас теж були хулігани.
Запевняю тебе.
Я не завдам тобі шкоди.
Дякую, друже.
Я замерзаю.
Мені ще не було так холодно.
Це просто було неправильно.
Дати побити того малого, бо він із Пакистану.
От я наполовину індус. Хіба я так відрізняюся?
Справедливо.
Коли я був живий, це була одна країна.
Точно.
Стривай, що?
- Із тобою все гаразд? - Я в нормі. Просто відповідай.
- Із 1913 по 1916. - Маячня.
Коли ти насправді ходив в цю школу?
Із 1913 по 1916.
Я мертвий, Чарльзе.
Взагалі-то, ти можеш пересуватися будь-де, де схочеш.
Не те щоб ти не міг торкатися речей, ти просто їх не відчуваєш.
Це дурня, але...
Я б сумував за поцілунками.
А ти?
Не може бути.
Неймовірно. Чому ти не провалюєшся крізь підлогу?
Існує дуже багато, так званих, правил для привидів.
Не забиватиму тобі ними голову.
Я лише спитав про підлогу.
Бо я обрав не провалюватися крізь підлогу. Задоволений?
«"Ти віриш у привидів, Максе?", — поцікавився містер Карлайл.
"Лише як у привидів", — рішуче відповів детектив Каррадос.
"Коли вони починають втручатися в справи, знецінювати нерухомість...
...я перестаю вірити"».
Ця не подобається?
«Каррадос, сліпий детектив» була доволі популярна в мій час.
Коли ти мене побачив, я зрозумів, що вже запізно.
Але я просто...
Я не хотів тебе лякати.
Що ж, я радий, що ти нічого не сказав.
Я не так собі це уявляв.
Бути мертвим.
Наче непогано, еге ж?
Хотів би я, щоб ми побули друзями трохи довше.
Але зараз за тобою прийде Смерть. Коли вона прийде, йди з нею.
Я ж не готовий, еге ж?
Я ще не хочу кудись рушати.
Що як натомість я лишуся з тобою на певний час?
Тоді ти весь час від неї тікатимеш.
А ще я не дуже ладнаю з іншими.
І я повернувся до цієї школи, щойно визволившись із Пекла.
Тож, якщо чесно, у мене немає практики.
Тому коли з'явиться блакитне світло, ти залишишся, а я піду.
А я чудово ладнаю з людьми.
Я вражений, що ти вибрався з Пекла, друже.
Здається, це непросто.
Молодець.
Не можна ухвалювати рішення, спираючись на те, що відчуваєш у даний момент.
За життя я так і робив.
І зараз різниці не бачу.
Здається, ти застряг зі мною.
Ти справді пожертвував потенційно спокійним вічним життям
заради свого друга?
Після того, що ти побачила, дозволь спитати, чи такій людині місце в Пеклі?
Це не мені судити.
Кажу тобі,
Едвін найкращий з-поміж усіх, кого я знаю, і я не залишу його в Пеклі.
Схоже, іншого входу немає.
Тож ми не зможемо пробратися повз тебе на шляху назад.
І ми дотримаємо обіцянки піти з тобою.
Але спочатку
дай його повернути.
Мені не слід.
Я не зможу тебе витягнути.
Я й не просив цього, еге ж?
Тобі не завадила б підготовка.
Мені треба буде заповнити незліченну кількість форм після повернення.
Сила-силенна паперової роботи.
Ніко.
Не спускай із неї очей, доки...
- Добре? - Звісно.
Як саме мені це робити?
Ти про себе думай.
Ці двері не лишатимуться відчиненими вічно.
Із вами усе добре?
Не хотів вас налякати.
Ви не бачили підлітка-британця...
Ти говориш до мене? Ти знаєш, чому я тут?
Ти знаєш, чому я тут?
Ні. Вибачте. Я не знаю.
Прошу. Ні, прошу, повернися.
Чому я тут?
ЧИСТИЛИЩЕ
НЕ ДЗВОНИТИ
ОБЖЕРЛИВІСТЬ — ХІТЬ
ХИБНИЙ ШЛЯХ — ЖАДОБА УСЕ ЗАНАДТО ВАЖКЕ
НАЗАД ДО ЛЯЛЬКОВОГО БУДИНКУ. НІ.
ВИХІД
ВІТАЄМО В ЛЯЛЬКОВОМУ БУДИНКУ
Едвіне?
Саймоне.
Ти несправжній. Це ще один обман.
- Ти маєш припинити. - Я не можу.
Саймоне, це я, Едвін.
Будь ласка, тихіше.
Ти був тут увесь час?
«Увесь час» — це довго?
Понад століття.
Усе гаразд.
Директор сказав, я зможу піти, щойно скінчу виривати сторінки.
- Будь ласка, тихіше. - Ні.
Стривай.
- Це твоє покарання? - Що?
Ти приніс мене в жертву демону, який віддав мене іншому демону,
а той віддав чомусь ще жахливішому.
І це твоє покарання. Вічність із паперових порізів!
Я не знав.
Це був жарт. Просто щоб налякати тебе.
Правильно, що ти тут, після того, що накоїв.
Хочеш знати, що я пережив тут, унизу, щодня, знову й знову?
Моє відображення.
Якого біса?
Що це за місце?
Ти демон?
Не демон.
Теж привид?
Якийсь феномен?
Моя книга не зі мною...
У тій кімнаті багацько книжок.
Але це не мої книги.
Що я таке?
Відповідей безліч, Едвіне Пейне.
Гарне ім'я.
«Пейн».
Я...
- Чому ти тут? - Це ти тут.
Я скрізь.
Ти в моїх володіннях, де я все бачу.
Але ти зможеш піти лише крізь ті двері, крізь які прийшов.
Глянь на нього.
Він видирає сторінки з тієї дурнуватої книжки
уже майже 40 тисяч днів та ночей.
І щосекунди
невеличкий вічний біль
і кров,
і страждання.
Хіба це не прекрасно?
Хіба ти не відчуваєш цього на смак?
Ти...
Я — Розпука.
А тобі...
тут не місце.
Повертайся до свого вбивці.
Я спостерігала.
Ти почав злитися.
Ще трохи, і ти б зловтішався його стражданням.
Зроби це.
Ні. Я...
Не хвилюйся.
Тепер ми друзі.
Я б не зловтішався.
Це неправильно.
Я покличу, якщо ти мені знадобишся.
Він не усвідомлював...
Саймоне.
Я прийшов не зловтішатися. Я б так не вчинив. Ти ж знаєш це?
С+Е
Пам'ятаєш того свого блакитного картуза?
Я пам'ятаю, як ти його в мене виривав.
Ти був дуже гарний у тому картузі.
Але коли я спробував тобі сказати, ти просто пішов геть.
Ти ніколи зі мною не говорив.
Мені було соромно, коли я думав, що ми...
Що ми однакові.
Саймоне.
Я нервувався...
у твоїй присутності.
- Я не розумів... - Думаєш, ми повинні страждати?
Такі, як ми?
Послухай мене.
Ні, не повинні.
І хоча мені важко в це повірити, мені прикро.
Мені прикро.
За нас обох.
Мені теж.
Я збираюся знову звідси вибратися. Ти маєш піти зі мною.
Мені дуже прикро за все це.
За те, що я зробив. Я не знав.
Думаю, я це заслужив.
Саймоне, якщо ти себе каратимеш, то Пекло буде скрізь.
Директор розсердиться.
Саймоне.
Ходімо зі мною.
Хай щастить.
Ти знала, якщо хтось помирає під час нового місяця...
Ніко, чи не так?
Розумію, ти нервуєшся.
І хоча я розумію, що живі люди,
здається, люблять побазікати, коли стурбовані,
я не жива людина.
Я просто хвилююся за своїх друзів.
І в мене купа запитань.
Ясно.
Мій тато помер, коли місяць був у чверті. Куди він вирушив?
Будь ласка, скажи мені, де мій тато зараз.
Я керую Бюро Знахідок Потойбіччя.
Ми лише опікуємося мертвими загубленими в потойбіччі дітьми.
Нащо я це роблю?
Нащо потурати цим хлопцям, тримаючи двері відчиненими?
У мене є й інша робота.
Здається, що в тебе доволі сумна робота.
Не всім випадає робити весь час їхні улюблені речі.
Це стосується абсолютно всіх.
Девіде?
Я знаю, що ти тут. Тут смердить гнилою рибою.
- Девіде. - Якого біса?
Трясця. Дженні.
- Ти не мала тут бути. - Ні, це ти не мала тут бути.
Крістал, я за тебе хвилююся.
За твою безпеку.
І цей наочний приклад провінційного американського містечка, що занепадає,
геть не місце для зустрічі з потенційно небезпечним кривдником-колишнім.
Знаєте, у мене вже давненько не було сексу втрьох,
та це, як велосипед, — згадуєш.
- Дженні, почекай ззовні. - Ні.
Не знаю, що ти прагнеш довести, але знаю, що тобі страшно.
Тоді почекай тут, гаразд?
Коли я тебе вже не хочу, ти приходиш.
Розпач, це...
Ти повернула собі силу.
Гаразд!
Може, тепер я і зміню свою думку.
Чи можу я знову стати богом?
Знову заповзти в тебе?
Ніколи знову.
Мені треба, щоб ти відкрив портал до Пекла.
Цього більше ніколи не буде. Якого біса це взагалі тобі треба?
Девіде, я тепер сильніша.
Не змушуй мене робити це силоміць.
Ого! Погроза.
Годі цієї маячні.
Я тут лише, щоб допомогти друзям.
Ти єдина можливість дістатися Пекла.
- Я думав, ти стала сильніше. - Стала.
Я не та сумна, самотня дівчинка, якою ти хотів мене бачити.
Не та, що потребує тебе. У мене є друзі, що про мене дбають.
Ти мене більше не лякаєш.
Ану відійди від неї, синку.
Дженні, я розберуся. Будь ласка.
Люди, що про тебе дбають?
Геть!
Як щодо такого: ти завдаси болю своїй подрузі, тоді я відкрию прохід.
Це стосується лише нас. Як сміливо — ховатися всередині Дженні.
О ні! Ти думаєш, я хоробрий, для мене це так важливо.
Цікаво, що ти думатимеш, коли я тебе нашинкую!
Гуляю в кінці літа
Хвилі б'ють, милий, не озирайся...
Дуже смішно, Крістал. Вивчила кілька нових трюків?
Думаю, так.
Це місце...
Це моє місце.
Воно ніколи не було твоїм.
Негайно залиш тіло Дженні і пусти мене в Пекло.
Якщо ти цього не зробиш, то яка з тебе користь?
Я й не прагнув бути корисним.
Гарна спроба.
Може, це й твоя свідомість, але я тут теж непогано орієнтуюся.
Коло на піску
Холодний вітер, вода прибуває
Я тремчу на солоному повітрі
Я не можу відкрити ворота в Пекло, тупа курво.
Думаєш, якби міг повернутися, я б цього не зробив?
Чорт.
Радий бачити стару-добру Крістал.
Ту, яка завдає болю людям, насолоджуючись тим мідним присмаком у роті,
коли завдаєш комусь багато болю.
Вибач, певно, ти цього не пам'ятаєш.
Гаразд.
Ти не можеш допомогти мені потрапити в Пекло, та ми хоча б дещо виправимо.
Ти більше не триматимеш вкрадені в мене спогади в себе.
І ти заповниш моє серце
Це моє, придурку.
Оце твоя важлива подія? Справді?
Думаєш, тобі сподобається, що ти там знайдеш?
Я древній демон! Ти мене не можеш вбити!
Мені начхати, якою могутньою ти себе вважаєш.
Після цього я ніколи не припиню тебе переслідувати.
Невдала ідея — розкривати свій план.
Мені не треба тебе вбивати, Девіде.
Я можу просто...
поховати тебе.
І я думаю, я знаю ідеальне місце.
Що ти в біса накоїла? Де ми?
Кого ти там привела з собою.
Оце він чорноротий.
Я дам тобі час подумати про твій план переслідувати мене.
Чекай, Крістал.
Може, у мене вийде відкрити для тебе ворота, добре?
Може, я просто морочив тобі голову.
Ти брешеш. Тепер я бачу.
Бачу це в цих смолистих очах.
Чорт! Добре. Ти отримала свої спогади.
Просто поверни мене на ролердром,
і я зникну. Залишу тебе в спокої.
І досі брешеш.
Ні!
Ні.
Лише глянь, на що ти здатна.
Що я...
Що я взагалі зробила?
Не переймайся, у тебе буде час зрозуміти.
Але ти не можеш лишити цього демона похованим тут навічно.
Це погано для дерева.
Що це в біса було?
Справедливе питання.
Давай.
Це довга історія.
Просто підімо, гаразд?
Гаразд.
Агов?
Де це я?
Не дуже приємно, еге ж?
Але я облишила стару помсту і маю абсолютно новий і жахливий план.
Він жахливий.
Я так і сказала, що він жахливий. Не треба все псувати.
Ти хочеш, щоб я шкодувала про будівництво.
Естер, нащо тобі будувати це?
Пам'ятаєш тих мертвих хлопців та їхню подругу?
Сорока на хвості принесла мені цікаву інформацію.
Один із них вижив у Пеклі.
Розкажу тобі невеличкий секрет.
Цей прилад видобуває біль привиду і перетворює його на...
найвишуканішу, необроблену
магічну силу.
Розумієш, більшість привидів просто помирає.
Але ось цей побував у Пеклі,
тож я думаю, він зможе витримати це.
Тобі не слід...
Ось що я зроблю: візьму веселуна
і замкну його десь на своїй кухні, доки він не здуріє,
далі я візьму того, що пережив муки Пекла, запхаю в цей прилад,
і його страждання зарядять мене на повну, мов електростанція.
І я візьму всю отриману силу,
і все це бісове місто буде під моїм контролем.
І вони мене шануватимуть,
як і мали б раніше, цілими століттями.
А як же дівчина?
Та мені ще треба годувати велетенську змію.
Ні.
Я не продам тобі нічого, щоб допомогло вчинити таке.
Думаєш, я не заслуговую бути богинею?
Після того як вислуховувала твоє базікання?
Думаєш, ти єдиний, кого ображали?
Не єдиний.
Я, трясця, цього заслуговую!
Міку.
Я більше не краду дітей під покровом ночі.
Я хочу забирати їх серед білого дня, коли схочу. Хіба я багато прошу?
Я не можу тобі допомогти.
Не буду.
Чорт.
Що ж, доведеться шукати всі ці предмети самій,
а це займе цілу вічність.
Тільки для працівника.
Знаєш, Міку, думаю, тобі варто спитати себе:
ти хочеш бути моржем, замкнутим у тілі людини
із залишками жалю?
Чи ти хочеш бути кормом для риб?
Це була помилка.
Величезна помилка.
Я люблю свою роботу.
Я її непогано виконую.
Повірити не можу, що ризикую нею заради двох хлопців,
бо щасливий чоловік із риби дав мені перстень, що сяє.
Ти знала, що можна повернутися до життя після смерті?
Так.
І що ти маєш на увазі: «Ти знала?» Це ж моя бісова книга.
- Її читання накличе на тебе біду. - Мій тато може повернутися?
Їх кличуть ожилими.
Гадаю, у вашій культурі вони відомі, як «зомбі».
Таким він би тобі не сподобався.
Чоловік у рибі теж був зомбі?
Якщо чесно, я не знаю, ким він був.
Але ти мені його нагадуєш.
Він тобі сподобався, еге ж?
Ні.
Едвіне?
Чарльзе?
Це ти?
Друже, я...
Едвіне!
Треба сидіти дуже-дуже тихо.
Чарльзе, що ти тут робиш?
Я прийшов, щоб тебе врятувати.
Хтось це має зробити.
Куди поділася кров, друже? Ти був весь перемазаний.
Це був останній я.
Що...
Це жахливо. Я знаю, що жахливо.
Але ми маємо сидіти тихо.
Я тікаю, і воно мене ловить.
Воно роздирає мене і поїдає.
І все починається спочатку.
Знову й знову.
Десятиліттями.
Знову й знову, і знову.
Давай витягнемо тебе звідси.
Щойно я побіжу, воно мене наздожене.
Мені від нього не врятуватися.
Я не можу.
Ну, тепер тут я.
Тож...
Час відволікти чиюсь увагу.
Лізь. Я одразу за тобою. Уперед!
- Звідки вони тут взялися? - Ходімо.
Раніше тут не було нічого з цього жахіття.
Ти мусиш відчути Пекло, щоб побачити, що тут коїться насправді.
Чарльзе!
Відчепіться від нього! Ходімо.
Ну ж бо!
Уперед!
Ми їм не можемо допомогти.
Як щодо дзвоника?
Ні, він робить їм боляче.
Ходімо.
Ходімо, Чарльзе.
Майже прийшли. Фінішна пряма.
Ну ж бо. Ми майже вибралися.
Воно шукатиме інший шлях, тож...
Дай мені хвилинку.
І ще я повірити не можу, що ти ризикнув своїм існуванням,
прийшовши до цієї опери жаху, заради мене.
Це до біса нерозумно, повірити не можу.
Вибач. Я прийшов би за тобою, не зважаючи ні на що.
Стривай, Чарльзе.
Чарльзе, я...
Я не злюся. Я...
Я...
Я від тебе дещо приховував.
І оскільки іншого шансу сказати тобі це може й не бути...
Ти зможеш сказати мені, що схочеш, що завгодно,
якщо ми продовжимо рух, прошу.
Я тебе люблю.
Чудово. Я тебе теж. Можемо йти?
Боюся, що більше, ніж друга.
Чарльзе, я в тебе закоханий.
Ти не мусиш відчувати те саме.
Просто хочу, щоб ти знав.
Я зрозумів.
Це як одна з тих сцен з «Орфею й Еврідіки», еге ж?
Дуже сподіваюся, що ні. Та історія має трагічний кінець.
Добре. Я так і не дочитав її.
Чарльзе, я кажу цілком серйозно, якщо це й досі незрозуміло.
Я хочу, щоб ти мене послухав.
Ти, Едвіне Пейне, мій найкращий друг.
Це ніколи не зміниться.
Для мене ти — найдорожча людина в світі.
Та я не можу сказати,
що теж закоханий у тебе,
але я більше би ні за ким,
геть ні за ким,
не пішов би в Пекло.
І у нас є...
У нас буквально є ціла вічність розібратися з рештою.
Головне вибратися звідси.
Добре?
Тікай!
Покваптеся, будь ласка.
- Так, ми квапимося. - Тікаємо, аж курява стелиться.
Ну ж бо! Давайте!
Божечки! Ви обоє й досі мертві і не застрягли в Пеклі навічно!
Не хотіла нічого казати,
та я переживала, що цей божевільний план не спрацює.
Схожу за Крістал.
Дякувати богові.
Дуже вражає, хлопці.
Тож на чому ми спинилися?
Крістал, хлопці повернулися.
Хлопці повернулися з Пекла.
- Тобто... - Ніко.
Ти щойно сказала, що хтось повернувся з Пекла?
Ні, я сказала: «Привіт».
Байдуже. У мене є важливіші речі.
Так. Цілком справедливо. Я скоро буду.
Миттю повернусь.
Господи.
Глянь! Бачиш, вони повернулися!
Ти в безпеці.
Якщо ми всі закінчили, умова — над золото.
Зараз ви двоє вирушите до Бюро Знахідок Потойбіччя для опрацювання,
і ми розберемося з цим безладом.
Якщо хочете попрощатися, даю вам 30 секунд.
Я все розумію.
Чарльзе, що означає «Умова — над золото»?
Це був єдиний спосіб, щоб вона пустила мене в Пекло.
Вибач.
Думав, у нас буде час щось придумати на шляху назад...
Та як можна планувати поруч із велетенським павуком із лялькових голів?
О ні.
Вибачте.
Ви там обидва антидепресантів наковталися?
Чи там безплатно «Ксанакс» роздають?
- Ви не можете дати їй вас забрати. - Думаю, ми мусимо.
Маячня. Хороший детектив робить усе, що мусить, аби закрити справу.
Ви обидва так казали.
Перепрошую. У мене запитання.
Вона весь час була така, доки вас не було.
Так багато запитань.
Та питай уже.
Дякую.
Гаразд.
На сторінці 179, у пункті 14, параграф 2
є речення, в якому сказано,
якщо дух треба забрати на Землі
після того, як він побував на іншій території,
треба заповнити щось під назвою «Графік ЛС 53-9»,
щоб прибрати духів зі світу живих удруге.
Хіба Пекло не вважається іншою територією?
І чи не треба тобі заповнити ту форму, перш ніж ти зможеш їх прибрати?
Я...
Я маю обговорити це з моєю керівницею.
Серйозно?
То ось що я отримую за свою допомогу?
За те, що пішла вам на зустріч?
Далеко не йдіть.
Що це було?
- Ніко, це було неймовірно. - Дякую.
Я знаю, я не найхоробріша,
але в мене відмінні навички читання.
Ви знали, що зомбі існують?
Життя дивна штука, еге ж?
Смерть дивна штука.
Як не крути, ми обидва й досі тут.
Чарльзе?
Я хочу вибачитися, якщо моє зізнання спричинило певні...
Не спричинило.
Нам треба покинути місто, доки Нічна Доглядальниця не повернулася.
Буде приємно повернутися в Лондон.
Браслета більше немає.
Поїду з радістю.
Як Дженні?
Відпочиває, але вона не рада.
Боже. Треба придумати, що їй сказати.
«Лихоманка» навряд чи її влаштує,
але «бути одержимою демоном» їй подобається ще менше.
Із твого боку було нерозумно протистояти Девіду без нас.
Це була найскладніша ситуація.
Я виявила, що мого друга затягнуло в Пекло, я мала спробувати його врятувати.
Так.
- Що ж... - Але я так і не дісталася Пекла.
Я мало чим допомогла.
Однак я вважаю це перемогою.
Куди саме ти запхала Девіда?
Я й сама досі намагаюся розібратися з цим.
Але поки що його немає.
І, так,
я в нормі.
Добре.
І ось через що все це було.
Мої спогади.
Що тепер із ними робитимеш?
ПРОГНОЗ НЕВТІШНИЙ
ДАЛІ БУДЕ...
Переклад субтитрів: Володимир Лозицький