- Раніше в «Мертвих хлопцях-детективах»... - Едвін у Пеклі?
Відчини ворота, я приведу його, і тоді ми твої.
- Тоді я теж іду. - Ні, не йдеш.
Негайно залиш тіло Дженні і пусти мене в Пекло.
Я не можу, тупа курво.
Не можеш допомогти мені потрапити в Пекло, то більше не триматимеш мої спогади.
Думаєш, тобі сподобається, що ти там знайдеш?
Едвін пройшов крізь такий біль, який тобі й уявити важко.
Я щойно вигадала новий план.
- Тримай свої лаписька подалі. - Не плутайся під ногами.
Я облишила стару помсту.
Я візьму того, що пережив муки Пекла,
засуну в цей прилад, і його страждання зарядять мене на повну.
І я візьму всю отриману силу, і забиратиму дітей, коли схочу.
Чарльзе. Я тебе люблю. Більше, ніж друга.
Я не можу сказати, що я теж закоханий у тебе,
але я більше ні за ким не пішов би в Пекло.
До Бюро Знахідок Потойбіччя для опрацювання.
Перепрошую. Треба заповнити форму, перш ніж ти зможеш їх прибрати.
Далеко не йдіть.
Ніко, це було неймовірно.
І ось через що все це було. Мої спогади.
Крістал, я не розумію. Чого ти в біса така жорстока?
Віриш ти чи ні,
та я знаю, що він тебе зраджує буквально з кожною.
Хіба я колись в цьому помилялася? Думаєш, мені до вподоби таке казати?
Вибачте, міс.
Ви не можете просто піти, не заплативши.
- Про що ви говорите? - Про речі у вашій сумці.
Які речі? У мене нічого немає.
У вас нічого немає.
Ні. Та я певна, тебе мучитимуть непосильні кошмари
зі зміями та м'ясоїдними павуками цілими тижнями.
Скажи всім, щоб були тут до десятої. Принесіть екстазі.
Мої батьки і слова не скажуть. Їм навіть...
Господи, хлопці, ви мене налякали!
Ти ковтаєш мармурові кульки?
Послухай, роби, що мусиш, щоб відновити спогади, ми розуміємо.
Очевидно, що відновлення твоєї пам'яті зараз у пріоритеті.
Воно просувається?
Я ковтнула лише один.
Боже, мені наче зацідили в обличчя й живіт.
На вигляд ти трохи виснажена.
Пам'ятаєте, коли ми зустрілися, і...
І...
Я сказала, у мене таке відчуття, що люди мене не дуже любили?
Думаю, я починаю розуміти чому.
Але ж не...
Це ж була лише одна кулька.
Мають же там бути й хороші.
Але чи дізналася ти щось корисне?
Нам необов'язково завжди говорити лише про справи, еге ж?
Ні, я таки дещо пригадала.
Моє повне ім'я — Крістал Пелес Прізвище-Фон Говеркрафт.
Вибач.
Хвилинку.
Твоє прізвище Фон-Говеркрафт?
«Прізвище» теж його частина.
Гаразд, Крістал Пелес Прізвище-Фон Говеркрафт,
через дефіс.
Точно.
Ну, довгеньке ім'я.
Так, усі питання до моїх батьків.
Трясця його!
Мої батьки.
Я згадала дещо про них, а саме їхній номер телефону.
Я можу їм подзвонити.
Я ж ніхто. Нащо ви це робите?
Ану тихо.
Ти не ніхто. Не треба себе недооцінювати.
Ти душа. Ти привид. А це вже щось. Еге ж?
Ми просто поглянемо, скільки соку зможемо вичавити
із твого болю й страждань.
Не хвилюйся, ми просто тренуємося. Гаразд?
Тож жодного тиску.
Монті.
Це працює.
Ця сила така вишукана.
Уяви, що я можу зробити з цим містом.
Мені не доведеться ховатися, робити все крадькома.
Вони самі лишатимуть своїх дітей біля моїх дверей.
Так. Я бачу, що недовго триває, Монті.
Авжеж.
Тому нам потрібен твій малий коханчик, еге ж?
Бо йому відомі справжні муки Пекла.
Це справжній біль.
І, любий, я можу змусити його кричати вічність.
Так, матусі треба відлучитися у справах.
Гаразд.
Боже, усе тобі треба знати. Добре.
Я заправлю машину,
вломлюся до м'ясної крамниці і вкраду пару привидів.
Так влаштовує? Цьомки.
ПРІЗВИЩЕ-ФОН ГОВЕРКРАФТИ У ЛОНДОНІ
...трохи божевільно, але я не...
Алло?
Мамо? О боже. Мамо, це ти...
Крістал, зараз дуже невдалий час.
Гаразд.
У мене все гаразд. Останні тижні були трохи дивні.
Вони не можуть перекрити всі вулиці. Забирають наш бісовий час.
- Сете, скажи їм. - Мамо. Вибач.
Це я.
Знаю, люба. Не говори зі мною, наче я обмежена.
Ось, поговори з батьком.
Можеш?
Крістал. Привіт. Просто скажи нам, яку кредитку відхилили цього разу.
Кредитку? Ти про що?
Ми тут дуже зайняті, встановлюємо інсталяцію разом,
і тут дуже багато рухомих частин.
Тату, я зникла на кілька тижнів. Ви...
Ви про це не знали?
Зникла? Що?
Ні, люба, ти завжди так драматизуєш.
Але зараз я не маю на це часу,
бо той прожектор має бути спрямований туди!
МИСТЕЦТВО — ЦЕ КРАДІЖКА АНТИЧНІСТЬ
Це ж мистецтво, заради бога! Агов! Хтось забере мій телефон?
Вони не знали, що я зникла.
Що?
Та ну, Крістал, упевнений, вони знали.
Які батьки навіть не сумують за власною дитиною?
Я не розумію.
Крістал, я впевнений, цьому є безневинне пояснення.
Я попереджаю...
Думаю, ви не схочете бути присутніми при цьому.
Може, не варто цього робити.
МЕРТВІ ХЛОПЦІ-ДЕТЕКТИВИ
Руки геть від мого хлопця, шльондро.
Ти мене почула?
О боже. Народе, ви чули?
Джеймса збила машина. Він вийшов на дорогу.
Здуріти можна.
Здуріти можна!
Ти бачила, як він ігнорить дівчат?
Може, його карма наздогнала.
О боже.
Я така жахлива людина.
Боже. Я просто найгірша.
Ти що? Крістал, що...
Це був не Девід.
Тобто він був монстром, але...
Боже, я була поганою людиною ще до нього.
Я змушувала людей кидатися під машини.
Ти змушувала людей кидатися під машини?
Стривай. Що ти тепер робитимеш?
Збиратимусь.
Очевидно, що мені треба багато з чим розібратися в Лондоні.
Точно. Добре. Ми поїдемо з тобою.
Ні.
Ви, хлопці, зробили свою справу. Я повернула свої спогади. Усі у виграші.
Справу Крістал Пелес закрито. Еге ж?
Не така ти вже й погана. Ми тебе знаємо.
Ні, не знаєте.
Дивитимешся, як я пакую речі? Добре.
Але давай без оптимізму, гаразд?
- Гарна куртка. - Дякую.
Вітаю з новою зачіскою. Гаразд.
Гарний день, чи не так?
О ні, люба.
Ніко, ти ж не хочеш захворіти?
Я не захворію.
Що ж...
Я хотів тобі подякувати
за твою швидку реакцію з Нічною Доглядальницею.
Безсумнівно, ти мене врятувала.
Мені прикро, що Монті виявився злим вороном-шпигуном.
Так, що ж, це було несподівано.
Він непогано брехав,
як на ворона.
Але траплялися й гірші речі.
Я сказав хлопцю, який мені подобається, про свої почуття.
О боже. І що далі?
Він не відчуває те саме.
Та я думаю, що через це наша дружба ще міцніша.
Звучить непогано, але й жахливо теж.
Мені шкода.
В усякому разі,
більше жодних браслетів надокучливого Котячого Короля.
Час повертатися додому, у Лондон.
Важко, коли люди, яких ти любиш, їдуть.
Лондон не так далеко.
Я лише за дзеркало від тебе.
Може, я зателефоную своїй матері і поговорю з нею про батька.
Повір привиду:
ніхто не йде назавжди.
І якщо він все ж таки дивиться на тебе згори...
він усміхається.
Ти не думаєш, що це трохи навіжено так тікати?
Ні.
- Що тебе так засмутило? - Нічого.
Якщо ти розкажеш, ми допоможемо.
Чарльзе, людина, яку я бачила в тих спогадах,
була такою злою й токсичною.
І вона — це я. Я й досі вона.
І ви мені настільки небайдужі, що я не дам вам її побачити.
Бо якщо це станеться...
ви мене зненавидите.
Якого біса?
Що зі мною сталося?
Як і чому я опинилася в ліжку Ніко?
І якого милого моє волосся заплетене?
Це я зробила, поки ти спала.
Думаю, це пом'якшило риси твого обличчя.
Добре, я поясню або хоча б спробую. Але не спіши засуджувати, добре?
Чому вона показує два пальці вгору? Що це значить?
Я просто...
Думаю, все йде добре.
Трясця!
Це маячня.
Точно. Це й мало трохи шокувати,
почути, що ти була одержима демоном,
який створений, щоб різати людей, а ще співала Белінду Карлайл.
То ти — екстрасенс,
ти витягнула маленьких чоловічків зі свого рота,
ми живемо з привидами, і в мені був демон?
- Точно. - Так.
Це цілковита маячня, тож...
Може, поки не варто вставати.
Дженні, у мене є докази.
- Глянь, це мої Пушинки. - Мені ворожать по долоні. Вибачте.
У нас тут сеанс у розпалі.
- А щоб вам заціпило. - А щоб тобі заціпило.
Щоб заціпило заплетений бік. Що це в біса за хрінь?
А мені подобається.
- Подобається? - Так. Дуже мило.
Так. Ти й решта твоїх сестер-мормонок
вдало одружитеся з власними братами.
Сподіваюся. Вони дуже потворні, тож, може, й ні.
Хвала сестрам.
Ні.
Мені треба...
Трясця його матері!
Естер.
Гарний вигляд.
Підлесниця.
Я хотіла тобі сказати.
Це таке полегшення, що Бекі Аспен знайшли неушкодженою.
Уся ця справа суцільна загадка.
Я знаю.
Мушу бігти. У мене багато справ.
Грішникам немає спокою, еге ж?
Агов.
Як...
Як у нас тут справи?
Кажеш так, наче я щойно вчинила істерику в будинку пристарілих.
Думаю, я тримаюся доволі непогано, як для людини, яка щойно дізналася,
що привиди й гобліни існують.
Гобліни ж існують?
Напевно.
Послухай, я знаю, це непросто, але...
Якщо ти хочеш, я можу...
Я можу стерти ці спогади.
Демона, привидів, Пушинок.
Ти таке можеш?
Так. Лише якщо ти цього хочеш.
До біса все.
Краще я знатиму власне життя, нехай і паскудне.
Це ж справжня я, еге ж?
Краще, ніж бути невігласкою.
Ми всі повинні ладнати з життям, яке маємо.
Навіть якщо воно паскудне?
Навіть якщо паскудне.
ПРОЩАННЯ
Ну, мені час на пором.
Як плюс, без мене тепер ви знову зможете подорожувати крізь дзеркало. Тож...
Я писатиму тобі весь час.
І якщо ти мені не відповідатимеш, я прилечу в Лондон.
Справді прилечу.
Гаразд.
Домовилися.
Добре, тепер відпускай мене, Ніко.
Добре?
Виявилося, мої недбайливі батьки багатенькі.
Тож я вишлю тобі додаткову оренду.
Не знаю, як ти це робиш, але ти завжди кажеш потрібні слова.
Гаразд.
Рукостискання буде достатньо.
Якщо чесно, я б могла звикнути до цього милішого й кумеднішого Едвіна.
Не в цьому житті.
Чому в мене таке відчуття, що це справжнє прощання,
а не пересічне «до зустрічі в Лондоні» прощання?
М'ЯСНА КРАМНИЦЯ «РОГИ Й КОПИТА»
Ніко?
- Господи, трясця! - Дженні?
О боже. Дженні, ти в нормі?
- Де Ніко? - Вона там. Допоможи мені.
Чорт.
Ніко.
Із тобою все гаразд?
Ніко!
О боже.
Я померла? Крістал. Ти збиралася піти назавжди.
І ти звучала непереконливо, коли казала, що писатимеш мені.
О боже. Це тому та магічна куля весь час торочила «Прогноз невтішний»?
Ти жива, добре?
Я була лише за десять метрів звідси, коли все сталося.
Усе добре... Просто дихай.
Стривайте, а де хлопці?
Естер Фінч. Вона прийшла, щойно ти пішла.
У неї була скляна коробка. Я її бачила.
Вона впіймала в неї хлопців своїми відьомськими чарами.
Естер відьма? Я думала, вона просто падлюка.
Хіба вона не мала бути в іншому вимірі?
Чорт!
Гаразд.
- Я маю піти й повернути їх. - Що?
Ти попрощалася з ними назавжди. І тепер ризикуватимеш життям?
Так. Думаю, так.
- Я піду з тобою. - Ні, ти людина. Це небезпечно.
Ти теж людина, хіба ні?
Знаєте що? Чесно, я просто не встигаю.
Крістал, хлопці мене б не покинули.
Я знаю.
Добре. Я маю подбати про руїни свого сімейного бізнесу.
Ось.
Думаю, тесак для м'яса може порізати відьму,
та хіба тепер я можу бути в чомусь певна?
Вам краще поквапитися, доки не набігло помічників.
Гей, леді.
Дивіться, не помріть.
ПІДГОТОВКА ДО БИТВИ
По-перше, нам треба розібратися, як битися з цією відьмою.
Це ти Котячий Король?
Ти?
Ніко, це не він.
Будь ласка, нам потрібна твоя допомога!
Естер Фінч забрала Чарльза й Едвіна.
І що?
Ви прийшли, розмахуючи тесаками, просити мене про допомогу.
Нащо мені бруднити свої лапи заради вас?
Бо що б там за хрінь не була в тебе з Едвіном
він тобі таки не байдужий.
Я, може, й виглядаю неймовірно могутнім і загрозливо сексуальним,
та мені геть не під силу битися з Естер.
Я знаю ту відьму десятиліттями.
І вона щойно мене вбила.
Вона буквально забила мене до смерті ось тут.
Тому я не прагну пережити все це знову.
Але ти даси їй зробити це з Едвіном?
Ти знаєш, як це, коли тебе жорстоко забивають до смерті?
Коли ти виповзаєш із власного трупа?
Ми битимемося.
Але нам треба знати про неї все, а ти сказав, що давно її знаєш.
Якщо ми програємо, ти нічого не втратиш. Та якщо виграємо,
помстишся.
Сідайте.
Історія довгенька, та я спробую виділити головне.
У нас на це немає часу.
Естер може робити з ними що завгодно прямо зараз.
Я не питав, чи ви маєте час.
Я сказав: сідайте!
Це було ще до Порт-Таунсенду.
ФЛЕТХЕДЗ
Перші поселенці припливали на човнах, приходили землею й іншими шляхами.
Вони вирубували ліси, зводили міста.
Однією з цих поселенок і була Естер Фінч.
Вона була сильна й прекрасна.
Як і її невірний чоловік.
Справжній бабій.
Зраджена Естер звернулася до таємних книг.
Це були книги її матері з богохульної магії.
Її чоловіка та його полюбовницю було дуже просто вбити за допомогою магії.
Та знаєте, як кажуть: «Скуштувавши раз, не можеш зупинитися».
Із магією так само.
Коли Естер стала старшою, а її магічна сила зросла,
пиха спонукала її зазіхнути на шматок, більший за неї.
Вона забажала безсмертя.
І закликала древню богиню, щоб та його їй дала.
Тією богинею була Ліліт.
Ліліт?
Естер називала це ім'я в м'ясній крамниці. Хто вона така?
Ліліт?
Перша жінка.
Вигнана з Раю за те, що прагнула рівноправ'я.
Богиня, до якої звертаються зневажені жінки.
Магія крові.
І бла-бла-бла...
- Годі. - Стривай.
У крамниці маяка була картина з її зображенням.
Продавчиня Аша казала, що картину використовують, щоб звернутися до неї.
Тобто говорити до картини? До тієї конкретної картини?
Ні. Вона сказала, можна звернутися до будь-якого зображення Ліліт.
Перепрошую. Дозволите прийняти ваше замовлення, доки ви тут базікаєте?
- Я думав, ви поспішаєте. - Вибач.
Продовжуйте, Ваша Величносте.
Дякую.
Ліліт.
Естер викликала її і попросила безсмертя.
Але завжди треба читати дрібний шрифт.
Естер отримала вічне життя,
але вона зрозуміла, що це не означає вічну молодість.
Вона постаріє, але ніколи не помре.
Приречена стати живим скелетом,
хіба що вона знайде обхідний шлях.
І вона його знайшла.
Угадаєте, який саме?
Маленькі дівчатка, згодовані її великій, голодній змії.
Як ви здогадалися, це зберігало її молодість.
Містяни не підпускали її за допомогою вил
і спалювали будь-який будинок, де вона оселялася, піддаючи її остракізму.
Доки вона не навчилася не виділятися.
Але Едвін не маленька дівчинка, він навіть не живий.
Чому вона його забрала?
Вона безсмертна. Як нам її вбити? Її можна вбити?
Ну, я би приготував трохи чорної солі.
А щоб ви скисли. Ви взагалі мене слухали?
Чорної солі з магазину?
Що? Ні. Зачарованої чорної солі.
Це ідеальна суміш вулканічного попелу та солі Мертвого моря.
Ви двоє бодай щось знаєте?
Добре.
Дуже дякуємо.
Не треба мені дякувати.
Я й так себе ненавиджу
за те, що взагалі глянув на того худющого, занудного малого британського кокетуна.
Отямився.
Ба-бах! Вогонь, усе палає.
Пам'ятаєш?
Мені прикро, що я засунула вас в ту маленьку скляну коробку,
але вас, підлітків, так важко схопити.
І, якщо бути чесною,
я не хотіла, щоб ти зруйнував мій план і врятував свого дружка.
Дошкульний укус. Залізний чокер.
Де Едвін?
- Не смій... -«Де Едвін? Де він, га?»
Милий, не ревнуй.
Щойно я змушу його верещати, я повернуся і розважуся з тобою. Так.
Ти просто...
почекай.
Що ж...
Чарльз передає вітання.
Чарльзе!
Любий, я знаю, що ти втік із Пекла,
але звідси тобі не втекти.
І яке воно, Пекло?
Мені так цікаво. Я велика фанатка.
Що...
- Що ти зі мною робиш? - Нічого.
Поки що.
Гаразд. Я тобі скажу.
Тож твоя душа десятиліттями гартувалася у муках Пекла, правда?
Ті страждання зробили твою душу достатньо міцною,
щоб витримати біль, якого я тобі завдам. Розумієш?
Твій біль дає мені силу.
РОЗБИТІ МРІЇ
Вибач, що вриваємося і вимагаємо всяке,
але нам потрібна чорна сіль.
Щоб прибрати відьму. Я знаю, що...
ЧОРНА СІЛЬ
Вона була десь під рукою.
Аякже.
У вас є якісь інші високоякісні знаряддя для вбивства відьом?
Думаю, ви говорите про Естер Фінч.
І, звісно, я би хотів вас від цього відмовити.
Добре. Ми цінуємо попередження, але ми...
Ні!
Вона дещо збудувала.
Жахливий прилад, який ніхто не мав би створити.
Тому ми маємо допомогти.
Навіть якщо це страшно й шанси малі, і ми можемо загинути жахливою смертю.
Візьми оберіг.
Безкоштовно.
Подарунок.
Злюко Міку.
Це мені? Чому?
Якось ти вислухала мою історію і спробувала допомогти.
Ніколи не знаєш, коли зроблене тобою добро повернеться до тебе.
Дякую.
Він справді допомагає?
Не зашкодить, враховуючи те, із чим ви матимете справу.
Усе це заради більшої сили?
Послухайте його.
Любчику, я дуже давно знайшла спосіб, як бути хижачкою, а не жертвою.
І це місто належатиме мені завдяки тобі.
Приготуйся. Це буде боляче.
Благаю.
Це дивовижно.
Знаю, це боляче, але ти чудово тримаєшся.
Такий молодець.
Не переживай, буде набагато гірше.
ЗМІЯ, ВІДЬМА І ВОРОН
Стій. Вона, імовірно, наклала якесь вбивче закляття
чи якусь відьомську хрінь на двері.
Зупини!
Це Едвін.
Що вона з ним робить? Треба йти всередину.
Чекай. Я перша.
Тримайся позаду, добре?
І будь обережною. Ходімо.
Глянь. Там Чарльз.
- Що це? - Ходімо.
Ні! Благаю, не підходь!
Прошу, не підходь ближче! Благаю!
Ого.
Крістал.
Ти й досі тут.
Зніми з мене цю штуку.
- Ми маємо допомогти Едвіну. - Я теж.
Ти маєш вбити змію в шафі.
Це її молодість і сила. Ми займемося Естер.
Крістал.
Зупини!
Благаю!
Гаразд. Спробуй урятувати Едвіна.
Я відверну увагу Естер на себе.
Як мені це зробити?
Дізнаймося.
Готова?
Гаразд.
Поглянемо зараз.
Відпусти Едвіна, Естер.
Не можеш триматися осторонь, еге ж?
Я починаю думати, що ти на мені схибнулася.
Привіт.
Не можу тебе звинувачувати. Маю такий гріх.
- Ключі. - Гаразд.
Небагато з тебе користі.
Обдурив мого друга. Підставив нас.
Коли я виберуся з цієї штуки, вороне,
ти побачиш, що звернув не на той шлях.
Це вже інша річ.
Став на шлях спокути?
Молодець.
Тепер пошукаємо мій набір відмичок.
Ти вже отримала безсмертя від богині. Хіба цього не досить?
Ні. І ось тобі моя порада, між нами дівчатами, і все таке.
Ніколи не вір, що богиня справдить твої бажання.
Бо вона точно тебе обкрутить круг пальця.
Я ніколи не думала, що їстиму дітей, щоб лишатися молодою й вродливою.
Ну, ти знаєш, цей дрібний шрифт.
Здається, цей дрібний шрифт потрібен лише монстрам.
О боже!
Боже! Ні, моє обличчя...
у нормі.
Чорна сіль мала б спричинити опік, еге ж? Це не гурток самодіяльності. У Салемі...
Ніко. У мене в кишені. Мотузка.
У мене тут невеличке покращення завдяки твоєму другу.
Ти не помітила?
Тобі доведеться тут прибрати, перш ніж я тебе вб'ю.
Гарна спроба, розумнику.
Здається, треба підвищити інтенсивність.
Благаю!
О боже, мій власний ніж для жертвоприношень?
Я вражена.
Але я в біса не жартую,
ти полагодиш ту стіну, перш ніж помреш.
Я знаю, я лишав тут його.
Це пречудово.
Уперед, зміюко.
Естер, стривай!
Я знаю, що з тобою сталося.
Я знаю, що твій чоловік тебе зрадив.
Ти що?
Мені шкода, що він був неймовірним вилупком.
Та спричиняти біль іншим — це не відповідь.
Ти така наївна. Ти нічого не знаєш про біль.
Я знаю, яким токсичним може бути гнів.
Якби я не зустріла Едвіна й Чарльза і людей, яким не байдуже попри все,
імовірно, я би стала пішаком демона,
чи змушувала б людей страждати, щоб відволіктися від власного болю.
Розумієш, Едвін і Чарльз,
вони пройшли крізь жахливі, несправедливі трагедії,
та вони однак обрали сторону добра.
А ми...
У нас і досі є вибір.
Хто ти в біса така?
Ого. Ти майже мене надурила. Ще б трохи.
Але на сьогодні годі практикуму з чутливості.
Я маю для тебе прощальний подарунок.
ПРОГНОЗ НЕВТІШНИЙ
Ні!
Ніко!
Ні, Ніко!
Залишайся зі мною. Так. Усе гаразд.
Ніко?
Чорт. Чи як сказали би французи — «мерд».
Вона сама винна.
З іншого боку, у тебе ще лишився твій маленький привидодруг.
І досі не розумієш, еге ж?
Це зовсім нова сила, і вона вся моя.
І більше ніхто ніколи не буде могутнішим за мене.
Ніхто?
Хочеш покопирсатися в моїх мізках?
Ну ж бо, напружся.
Бо ти мене вже не здивуєш, минуле — це всього лише минуле.
Усього лише минуле.
Ми вже це проходили.
Це просто безневинний спогад.
Цього разу я набагато сильніша!
А я безсмертна.
Що ти тут зможеш мені заподіяти?
Хто сказав, що я тут заради тебе?
Ліліт!
Ти мала би бути богинею скривджених жінок, еге ж?
Ця відьма, вона взяла твій дар
і вбила сотні маленьких дівчаток, щоб лишатися молодою!
Де їхня справедливість?
Ти мене чуєш?
Де?
Ні.
Чарівна змія — чарівні рани.
Чудово.
Якого дідька? Ні!
Що ти щойно накоїла?
Що ти накоїла?
Обійшла тебе і знайшла декого могутнішого.
Ні.
- Пиха — це хріново, правда? - Ні.
Боже! Едвіне, тримайся!
Він нікуди не йде.
Ясно? Це лише його перший сеанс із багатьох майбутніх.
Йому буде так боляче, як нікому й ніколи в світі ще не було.
Тепер...
Треба було спочатку зарізати тебе.
Ні.
Ні!
Змія мертва.
Ліліт?
Ні.
Ні!
Нам треба йти. Ну ж бо.
НАВІТЬ ЯКЩО ЦЕ СТРАШНО Й ШАНСИ МАЛІ, І МИ МОЖЕМО ЗАГИНУТИ ЖАХЛИВОЮ СМЕРТЮ
Вона була...
Вона була унікально добра.
Ці малі теж пішли, напевно.
Вона була справжньою подругою.
Що тепер буде?
Я зв'язалася з матір'ю Ніко.
Вони переправлять тіло в Японію кораблем.
Боже, це наче фраза з дурнуватого процедурного шоу.
Що насправді зараз відбувається?
Вона перейшла в потойбічне життя.
А як щодо нас?
Я думав, тобі треба багато з чим розібратися в Лондоні.
Самій.
Необов'язково кидати своє нове лайняне життя,
коли треба розібратися зі старим лайняним життям.
Це значить, що...
ти залишишся?
Ну, я...
Я не знаю, як та, ким я була, мене змінить,
але теперішня я мені подобається.
Цим я завдячую вам обом.
Тож якщо ви мене залишите...
Гадаю, враховуючи усі години проробленої тобою роботи,
можна вважати це твоїм неофіційним прийомом
до Детективного Агентства «Мертві Хлопці».
Ще раз: рукостискання буде достатньо.
Авжеж.
Це буде круто.
Ми влаштуємо тебе в офісі,
і треба буде знайти, де тобі спати.
Це буде чудово.
Я маю на увазі, розкривати справи разом.
Так мило.
Із вашого боку це дуже-дуже мило. Зі мною все буде гаразд.
Так. Не знаю, чи моя страховка покриває надприродний підпал.
Та зі мною все буде гаразд.
Чому б тобі не поїхати з нами?
Я впевнена, у Лондоні теж є м'ясо, правда?
І що, покинути Порт-Таунсенд,
де я народилася і виросла, і де маю нішеву...
майже успішну м'ясну крамницю, яку підірвала відьма?
Я про це подумаю.
Та, певно, ні.
Що ж, думаю, це значить, можливо.
Так, це точно можливо.
Ось і він.
Тепер, коли ти зрізав наш браслет дружби,
я був не впевнений, що знову тебе побачу.
Не всі ми маємо дев'ять життів.
Мої співчуття за твою хоробру подругу.
Дуже турботливо.
Ніко була дуже неймовірною людиною.
Так.
Тебе обійняти?
Дякую, що допоміг моїм друзям і що допоміг мені.
Хоча це й твоя вина, бо це ти на початку відрізав мені шлях із міста.
Ну, мої шляхи незбагненні.
Думаю, тепер я краще тебе розумію.
Розкажи мені про мене все.
Ти самотній.
Ти граєш в ігри.
І змінюєш убрання.
Обираєш іграшки, щоб відволіктися.
Ти мав рацію. Ми дуже схожі.
Ми обидва самотні.
Сто сорок сім котів у Порт-Таунсенді.
Майже.
Але в Порт-Таунсенді сто сорок шість котів.
Ти забув порахувати себе.
Ти за мною сумуватимеш.
НАЗАД У ЛОНДОН
Ось ти де.
Де мені ще бути?
Я щойно допомагав Крістал та Дженні прибирати крамницю.
Було багацько роботи.
- Вони сумують за тобою. - Сумнівно.
Віриш ти чи ні, друже, але за тобою дуже сумують.
Я залишив їх посеред прибирання.
І не забувай, ми обіцяли Крістал, що поїдемо в Лондон із нею.
Ну, довгим шляхом.
У мене нав'язливе відчуття, що це ще не кінець.
Друже.
Ніко вбили,
Крістал ледь не загинула,
мене мало не з'їли,
а ти ледве втік від вічності у ролі акумулятора для відьми, що смокче люльку.
Що тобі ще потрібно?
Доставка!
Трясця тобі.
Ти завжди берешся нізвідки. Звідки ти взагалі приходиш?
Із Мертвопошти.
Хто міг це надіслати?
Так, ви, двоє. Ані руш.
Я й не можу.
Боюся, я не мав задоволення бути знайомим із вами.
Вони говорять.
Ти не Смерть.
То хто ти?
Вважайте мене одним із гвинтиків, що змушують велике колесо обертатися.
І на вас, хлопці, чекає ваше потойбічне життя.
Уже час. Тож ходімо.
Ви чули. Хутенько!
Більше жодних угод, пропозицій чи технічних пунктів.
Я хотів би просити притулку на підставі того, що моє місце не в Пеклі.
Та що ж таке.
Офіційний запит.
Ви не можете просто відмахнутися і проігнорувати нас.
Я можу робити що завгодно.
Офіційний запит на притулок потребує форми 239, таблиці Л.
Ви її маєте?
Бачите, із чим мені доводиться мати справу?
Вам обом треба радикально скоригувати уявлення про реальність.
Я перепрошую, але, думаю, ви тут не головна.
Що це все таке?
Поясніть.
Це наші справи.
Ті, де написано «закриті», це справи, які ми з Едвіном розкрили.
Ми розкриваємо справи привидів, щоб вони могли піти.
ЗАКРИТІ СПРАВИ НІКО САСАКІ
Ми вже мертві. У нас немає упереджень щодо привидів.
Ваша Завершеносте, закінчимо тут?
Здається, я видала вашому Бюро Знахідок Потойбіччя відзнаку
за кількість нерозкритих справ, що ви закрили протягом минулих десятиліть.
Так.
Так, видали.
Хіба ці хлопці роблять не те саме?
Девліни, Вернони, Моррі Фіцґіббон, близнюки Джолліті —
це все душі, що змогли піти
завдяки їхній допомозі.
Звісно, це не те саме. Однак...
Хлопці.
Зараз щодня помирає все більше людей.
Це спричиняє більше помилок.
Ви допомагаєте з цим.
Нікому не вигідно,
якщо ми відірвемо вас від справи, яку ви чудово виконуєте.
Сама ідея, що ці хлопці продовжуватимуть безконтрольно...
У голові не вкладається.
Так.
Гарна ідея.
Цим хлопцям потрібна...
Хто?
Наставниця? Організаторка?
А ти ідеально підходиш для волонтерської роботи.
Тобі сподобається працювати тут, на Землі.
З усією повагою, вона нас ненавидить.
Ви все налагодите.
Я перевірю ваші успіхи, коли матиму час.
Тож лишайтеся...
корисними.
Ви ніколи не знаєте,
як душі, яким ви допомагаєте,
знаки, які ви робите,
ви ніколи не знаєте,
коли і як зроблене вами добро повернеться до вас.
Ого. Я такого не очікував.
Дозвольте мені офіційно привітати вас у Детективному Агентстві «Мертві Хлопці».
Як нам до вас звертатися?
Ні.
Ні-ні!
Не треба взагалі до мене звертатися.
І Детективне Агентство «Мертві Хлопці»?
Дурна назва.
Жодного Пекла, еге ж?
Яке неочікуване полегшення.
У мене немає слів.
Едвіне, це круто.
Тепер нам треба подумати,
як вписати нашу нову наглядачку і Крістал в агентство.
Боже, тут стає тіснувато.
Думаєш, Нічна Доглядальниця дасть кликати себе Чарлі?
Як у фільмі «Янголи Чарлі».
Ні, Чарльзе, не думаю.
Ну, спитати все одно можна, еге ж?
Ніколи не знаєш.
Ну,
у мене доволі переконлива усмішка.
То що тепер?
Переклад субтитрів: Володимир Лозицький