Tohle je příběh mámy a táty.
A jak se zamilovali.
Bylo hodně pozdě a máma byla venku sama.
Měla velký strach, protože se ztratila.
Ale pak přišel táta.
Najednou se tam objevil a zachránil ji.
A hned se do sebe zamilovali.
A nastěhovali se do domku a měli děti a jsou spokojená rodina.
DĚDA
Jak je to možné?
Ta dívka...
vypadá jako naše dcera.
Když byla dítě.
Ano. Vypadá přesně jako Lena v tom věku. Jako klon.
Bývali jsme sousedi.
Podívejte.
Ta žena má tu jizvu, Gerde.
Ale není to ona.
Určitě?
Podle doktora bude s těmi zraněními v obličeji obtížné...
Myslíte, že nepoznám vlastní dceru?
Ta dívka uvedla, že oběť nehody je její matka.
Tak proč se nezeptáme přímo té ženy, kdo je?
Pořád je v bezvědomí.
- Až bude moct odpovídat... - Nejde ji nějak probudit?
Ne, nejde.
Potřebuju spisy a profil DNA Leny Beckové.
Postarám se o to.
Ta dívka řekla sestře něco o domě.
O jakém domě?
Prý tam je další dítě.
Další dítě?
Hannin mladší bratr.
To bylo krásné, Leno.
Děkuji.
Nepůjdete radši domů?
Porovnání DNA trvá osm až devět hodin.
Až budou výsledky, dám vám vědět.
Zůstanu tu s vnučkou.
Jakou má dcera krevní skupinu?
AB negativní. Jako já.
Díky.
S rodinou jste si blízcí.
- S Matthiasem jsme byli přátelé... - A vedl jste vyšetřování.
- Vašemu nadřízenému to nevadilo? - Tohle je výslech?
Věděl o tom?
Tehdy jsem se tím moc nechlubil.
Ohrozil jste vyšetřování.
Všechny domněnky, stopy...
všechno mohli smést ze stolu kvůli střetu zájmů.
Proto se to nesmí roznést.
Fuck!
Tohle celé, ta holka, ta žena...
po 13 letech je to první skutečná stopa.
Za všechny ty roky ani jedna stopa?
Nikdy nic konkrétního.
A zkusili jsme všecko.
Velké pátrání, výstupy v televizi,
zvláštní tým s milionem policajtů...
Přes 2 000 udání.
A nic.
A pak to vyšumělo.
Nové případy, nová jména na zdi.
Občas se někdo ozve a tvrdí, že ji viděl.
Nevím, třeba na Tenerife nebo v McDonaldu...
Jo?
Jdu tam.
Pošlete mi místo, jo?
Beckovi nechtějí jít domů.
- Mohl byste... - Ano.
- Pokud se pacientka probere... - Promluvím s ní a ozvu se.
Slibuju.
Lei?
Vezmu tě domů...
Hanno.
Jmenuju se Gerd Bühling.
Kriminálka Düsseldorf.
Chci vám položit pár otázek.
Slyšíte mě?
Dáte mi třeba znamení? Pohnete prstem?
Jizvu máš, ale Lena nejsi.
Kdo jsi?
Řekni mu to.
Vaše jméno?
Řekni mu svoje jméno.
Všechno v pořádku.
- Co tu děláte? - Bühling, kriminálka.
Dýchejte klidně.
Jste v nemocnici.
Měla jste nehodu.
Dýchejte pozvolna. Nádech, výdech.
Jestli zakřičíš, zabiju tě.
Jestli neuděláš, co ti řeknu, zabiju tě.
Jestli něco zkusíš, zabiju tě. To jsou pravidla, Leno.
- Vaše jméno? - Tak dost!
Jmenuju...
Jmenuju se...
Lena.
Dobrá práce, Leno.
A teď vstávat a do práce.
19.45...
snídaně pro děti.
Sklenice mléka a vitaminová tyčinka.
Děti potřebují pravidelnou rutinu.
Potřebují pravidla.
A potřebují matku, která se o ně stará.
Chyť mě, pako!
Nechytíš mě!
Donesu slečnu Tinky a ona tě kousne!
Ticho!
Mami?
Mám ti pomoct, mami?
Pomoz mi.
Pomoz mi, prosím.
Omlouvám se.
Omlouvám se. Ublížila jsem ti?
Ne. Ty bys mi nikdy neublížila, mami.
Promiň.
Tati, máma má zase záchvat.
Tvoří den a noc.
Jako Bůh.
O Hannu se postarám.
Rozumíš?
- Kdes byl tak dlouho? - Cappuccino, jeden cukr.
Škole jsem řekla, že jsem nemocná, a nechala vzkaz u tebe v kanceláři.
Super.
Tu ženu srazilo auto.
Předpokládáme, že na místě, odkud utekla, je další dítě.
Chlapec, Jonathan, okolo osmi let.
Doufáme, že ještě žije.
Ines?
Někdo tu je.
Sbalíme to.
Uzavírka?
Bude to chvíli trvat.
Co se stalo?
Nehoda.
- Kvůli nehodě takový poprask? - Jezdíte sem často?
Zkratka na obchůzce.
Ochranka?
Co myslíte?
Nejel jste tudy náhodou včera v noci?
Včera v noci?
Obchůzky mám ráno a večer. V noci tu člověk nevidí na krok.
Šťastnou cestu.
Co se tu stalo?
- Ano? - Tady Bühling.
Na chvíli se probrala.
- Takže co? Co říkala? - Jen že se jmenuje Lena.
Ale není to ona?
Ne.
A ta jizva, co zmínila paní Becková?
Tu má, ale je novější.
Zvláštní.
Fajn. Tak kdyby něco...
Jasně, dám vám vědět.
To asi jo.
To bude ona.
Fuck. Co je tohle za místo?
Už se to nese.
Nejdřív si dej snídani.
A podívej. Doktor Hamstedt je zpátky.
Dobré ráno, Hanno.
To bolí.
Promiň.
Děda je pořád tady?
Jaký děda?
Děda, co tu byl včera večer.
Je to otec mojí mámy.
Dvojice na návštěvě včera na Hannu dost hystericky reagovala.
Co je šeptem, to je čertem.
Takže včera to byl tvůj děda?
Ano.
Už ses s ním viděla?
Kde to bylo?
Na výletě.
Ale to je moje a mámino tajemství.
Děda.
To není možné.
- Hannah ho prý navštívila. - Věříte jí?
Dost možná částečně zkresluje realitu.
Aspoň trochu, aby to odpovídalo jejím prožitkům a emocím.
Může to mít blízko realitě,
ale nestalo se to přesně tak, jak říká.
Ale to neznamená, že lže.
Tak moment.
Takže je možné, že Hannah už svého dědečka potkala?
Nemůžu to vyloučit.
A je on její dědeček?
Odebereme té dívce vzorek DNA, abysme to zjistili.
Dobře, ale potřebuju k tomu souhlas od sociálky.
Jo.
S mámou jsme hodně jezdily na výlety.
Jely jsme k moři a do Paříže.
Dokonce i na Eiffelovku.
Na Eiffelovku?
Eiffelova věž měří 324 metrů.
Byla postavena k uctění 100. výročí francouzské revoluce.
Hele, Hanno.
Tady máš dárek.
Aby tě už nebolely oči.
Darovanému koni na zuby nehleď.
Přesně tak. Nasaď si je.
Zkusíme se podívat ven?
Něco nového?
Pacientka mi řekla, že se jmenuje Lena.
Já vím. Není to ona, ale...
Ale je tu ještě něco.
Ta holčička,
Hannah...
prý jsi její děda.
Matthiasi, musím se tě zeptat.
Viděl jsi někdy tu dívku?
Gerde?
Viděl jsi už někdy tu dívku?
Co je to za otázku?
Hannah tvrdí, že tě poznala.
Co myslíš?
Myslíš, že jsem unesl Lenu?
Svou vlastní dceru?
Matthiasi...
Tak jo.
Nic mi není.
Je možné, že už ji Matthias viděl?
Pomátl ses.
Moc šikovná.
A je to.
Půjdu to předat. Uvidíme se dole, ano?
Hanno,
doktor Hamstedt tě vezme s sebou do své nemocnice.
Nemůžu tu zůstat s tebou?
To bohužel nejde, beruško.
Ale přijdu tě navštívit, jo?
Můžu jít za mámou?
Jasně, můžeš.
Ale zůstane to mezi námi, jo?
Körber a May. Něco jsme našli.
Opakuju. Něco jsme našli.
Kousek látky na plotě.
Vypadá to na opuštěný armádní komplex.
Dobře. Hned pošlete souřadnice týmu.
Rozumím.
Je pořád s tebou.
V pořádku?
Místo nálezu? Tamhle vzadu.
- Za plotem? - Přesně tak.
Do prdele.
- Musí mít klid. - Dobře.
Musí odpočívat.
Vím, že nejste Lena.
Povíte mi své skutečné jméno?
Znala jste Lenu?
Ten policista o tobě mluví v minulém čase, Leno, ale...
ale pokud jsi mrtvá, tak tohle všechno...
tohle všechno se stalo mně.
Znala jste ji?
Jaká...
Jaká byla?
Byla...
úžasná.
Úžasná žena.
Energická, chytrá.
Oblíbená.
Vždycky jsem myslel, že z ní bude spisovatelka nebo malířka.
Uměla skvěle kreslit.
Ale ona šla na práva.
Byla ve čtvrtém semestru.
Měla obrovskou představivost.
Vymýšlela si bláznivé příběhy a uměla je skvěle odvyprávět.
Všechno měla před sebou,
celý život.
A pak po jedné párty...
prostě zmizela.
Podle výpovědí svědků
prý hodně pila a vzala si i jiné věci.
Její poslední telefonát byl ve 4.10 ráno. Byla na cestě domů.
Jo, Flo a já jsme spolu šli na záchod.
Když tě to tak zajímá... No a co?
Flirtoval s tebou, ale...
on tak flirtuje s každou!
Lucie...
Lucie?
Pak už měla vypnutý telefon a zmizela.
Flo?
Jako by se po ní zem slehla.
To jsi ty?
Zvážili jsme všechny možnosti.
Lidi na párty, spolužáci...
Podezřívali jsme jejího přítele... tedy bývalého přítele.
Ti dva nevydrželi spolu ani bez sebe.
Ale faktem je,
že dodnes nevíme, co se jí tehdy stalo.
A to vám říkám, protože...
protože jsou tu Lenini rodiče.
Svou dceru hledají už skoro 13 let.
Takže jestli nám můžete pomoct...
On...
Jsem pořád s tebou, Leno.
- Pořád s tebou, Leno. - Kdo?
Potřebuje pauzu.
Hned.
Říkám hned!
To nic. Všechno je v pořádku.
Jen klid.
Zhluboka dýchejte.
Nic se neděje.
Potřebuju...
něco vědět.
Copak?
Jestli jsem těhotná.
Pojď, mami.
Musíš si sednout, mami.
Vždycky to tak děláš.
A teď nám pověz pohádku. Jako vždycky.
Chci nějakou o letadlech.
Ne, jsem starší. Vybírám já.
- Ty vybíráš pokaždé! - Dost!
Neshodnete se, takže pohádka nebude.
Vstaň, Leno.
Mami.
Leno.
Řekl jsem...
vstaň.
Hned.
Musíš vstát, mami.
Fakt nechceš?
Karin?
Vezou ji pryč.
Ano.
Berou mi ji.
Matthiasi?
Já neuteču.
To je bezpečnostní pás.
Aby se ti nic nestalo.
Měj se, Goliášová.
Měj se, sestro Ruth.
Kam ji vezou?
Asi už to převzala sociálka...
Matthiasi?
Strom.
Kolo.
Semafor.
Lidé.
Lavička.
Koloběžka.
- Autobus. - Hanno?
Máš ráda hudbu?
Já ji mám rád. Vždycky mi zlepší náladu.
Řekla ti sestra Ruth, kam jedeme?
Do nemocnice pro děti, co mají mentální nebo emocionální nemoc.
Ale já nejsem nemocná.
Je to u nás moc hezké. Opravdu.
Máme knihovnu.
A jsou tam další děti. A zahrada.
Bude se ti tam líbit.
Cappuccino?
Jeden cukr.
Kde je Matthias?
Nevím.
To předtím mě mrzí.
- To nic. - Je tak...
Jsi v pořádku?
Víš...
poslední dobou se to dost zlepšilo.
Chtěl jít i do skupiny na podporu obětí.
Občas byl skoro jako dřív.
Smál se.
Matthias?
Za týden jsme měli jet do Paříže. Výročí svatby.
Myslela jsem, že jsme obrátili list.
A teď...
Co ty? Jak se cítíš?
Stabilně.
Je fajn zase pracovat.
Nevypadáš moc dobře.
Děkuju.
- Nechceš jet domů, Karin? - Jo.
Zavolám, kdyby se něco dělo.
A jsme tady.
Ještě jednu písničku.
Tak jo.
VOLÁ KARIN...
5 ZMEŠKANÝCH HOVORŮ KARIN
Ne, to už jsem zkoušela. Jiné telefonní číslo nemáte?
A jurisdikce?
- Tu zjišťujeme. - Jo, počkám.
Tohle je vojenský prostor. Bez povolení...
- Je tam ten kluk, co... - Možná tam je.
Je mu maximálně osm.
Jestli pořád žije, sedí tam vedle svého mrtvého otce.
Taky máš děti, Maxi.
Co kdyby to byl tvůj kluk?
Dobrý den.
Aida Kurtová, policie Cáchy. Máte to tu na starost?
- Ano. - My už se známe...
- Máte povolení? - A kdo mi ho dá?
No přece NATO.
- Kdo přesně? - Co já vím? To vědí na úřadě.
Tak mi na ně dejte číslo.
Ještě tam nejsou. Mám to tady na starost.
Znáte to tu dobře?
Ne. Jen zvenčí kontroluju plot.
Dovnitř nemůžu.
- Je tu zákaz vstupu. - Jo.
Jdeme.
Ukážete mi nějaký průkaz?
A potřebuju od vás výpověď.
Až to zásahovka zajistí, půjdeme dovnitř se psy.
Max šel dovnitř. Čekáme na...
Podle šéfa to patří NATO. Spadá pod vojenské právo.
Bez povolení nesmíte...
Stůj! Ani hnout! Pasti!
Jsou tu všude miny!
PODLE KNIHY „MILÉ DÍTĚ“ OD ROMY HAUSMANN