Ovo je priča o mojoj mami i mom tati.
I o tome kako su se zaljubili.
Bilo je kasno navečer i mama je kasno bila vani sama.
Jako se bojala jer se bila izgubila.
Ali onda je došao moj tata.
Iznenada se pojavio i spasio je.
Tada su se zaljubili na prvi pogled.
Uselili su se u kuću, dobili djecu i bili sretna obitelj.
DRAGO DIJETE
DJED
Kako je to moguće?
Djevojčica...
izgleda isto kao naša kći.
Kad je bila dijete.
Da, isto kao Lena u toj dobi. Kao da je njezin klon.
Bili smo susjedi.
Evo.
Žena ima ožiljak, Gerde.
Ali to nije ona.
Jeste li sigurni?
Liječnik kaže da će je zbog ozljeda lica biti teško...
Mislite da ne bih prepoznao svoju kćer?
Djevojčica tvrdi da je žrtva nesreće njezina majka.
Zašto jednostavno ne pitamo ženu tko je?
Jer još nije došla svijesti.
-Čim je budemo mogli ispitati... - Ne možemo je probuditi?
Ne, ne možemo.
Trebam dosje predmeta i DNK profil Lene Beck.
Pobrinut ću se za to.
Djevojčica je rekla medicinskoj sestri nešto o kući.
O kojoj kući?
Čini se da je ondje još jedno dijete.
Još jedno dijete?
Hannin mlađi brat.
Bilo je divno, Lena.
Hvala.
Zašto ne odete kući?
Usporedba DNK traje osam do devet sati.
Javit ću vam čim dobijemo nalaz.
Ostat ću ovdje sa svojom unukom.
Koju krvnu grupu ima vaša kći?
AB negativnu, isto kao ja.
Hvala.
Bliski ste s obitelji.
- Matthias i ja bili smo prijatelji... - A vodili ste istragu?
- Vašem nadređenom to nije smetalo? - Je li ovo ispitivanje?
Je li znao za to?
Tada nisam to davao na sva zvona.
Ugrozili ste istragu.
Svaka sumnja i svaki trag mogli su vam propasti zbog sukoba interesa.
Zato nitko ne mora znati.
Jebote!
Ova žena i djevojčica prvi su pravi trag u 13 godina.
- Svih tih godina nije bilo nikakvog traga? - Nikad ništa konkretno.
Tada smo sve pokušali.
Veliku potragu, televizijske apele,
specijalni istražni tim s mnogo policajaca i više od 2000 dojava.
Ništa.
A onda, znate kako to ide.
Novi slučajevi, nova imena na zidu.
Povremeno se javi netko tko misli da ju je vidio.
Ne znam, na Tenerifeu, u McDonald'su ili...
Da?
Dolazim.
Pošaljite mi lokaciju.
Beckovi ne žele ići kući.
- Možete li... - Da.
- Probudi li se žrtva... - Razgovarat ću s njom i javiti vam.
Obećavam.
Lei!
Odvest ću te kući,
Hannah.
Ja sam Gerd Bühling. Iz kriminalističke policije u Düsseldorfu.
Želim vam postaviti nekoliko pitanja.
Čujete li me?
Možete li mi dati znak? Pomaknuti prst?
Imaš ožiljak, ali nisi Lena.
Tko si ti?
Reci mu.
Kako se zovete?
Reci mu kako se zoveš.
Sve je u redu!
-Što radite ovdje? - Bühling, policija.
Mirno dišite.
U bolnici ste. Doživjeli ste nesreću.
Mirno dišite. Udahnite, izdahnite.
Budeš li vrištala, ubit ću te.
Ne učiniš li točno kako kažem, ubit ću te.
Pomisliš li pogrešno, ubit ću te. To su pravila, Lena!
- Kako se zovete? - Prestanite!
Ja...
Zovem se...
Lena.
Bila si dobra, Lena.
A sad ustani i obavi svoj posao.
U 7.45 h doručak za djecu.
Čaša mlijeka i vitaminska pločica.
Djeci treba redovita dnevna rutina.
Trebaju im pravila.
I treba im majka koja se brine za njih.
Uhvati me ako možeš!
Ne možeš me uhvatiti!
Idem po gđicu Tinky pa će te ona ugristi.
Umuknite već jedanput!
Mama?
Da ti pomognem, mama?
Pomozi mi.
Molim te, pomozi mi.
Oprosti.
Oprosti zbog toga. Jesam li te ozlijedila?
Ne. Nikad me ne bi ozlijedila, mama.
Oprosti.
Tata! Mama opet ima napadaj.
On stvara dan i noć.
Poput Boga.
Ja ću se brinuti za Hannu.
Jasno?
- Gdje si bio tako dugo? - Cappuccino, jedan šećer.
Javila sam školi da sam bolesna i ostavila poruku u tvom uredu. Dobro?
Odlično.
Ženu je udario auto.
Pretpostavljamo da je na mjestu odakle je pobjegla još jedno dijete.
Dječak Jonathan, star oko osam godina.
Nadamo se da je još živ.
Ines?
Netko je ovdje.
Spakirajmo se.
- Cesta je zatvorena? - Bit će još neko vrijeme.
Što se dogodilo?
Nesreća.
- Mnogo gužve zbog nesreće. - Vozite li često ovuda?
Ovo mi je prečac u obilasku.
- Zaštitar ste? - A što vi mislite?
Jeste li možda i sinoć prošli ovuda?
Po noći?
Obilasci su ujutro i navečer. Po noći je mračno kao u rogu.
Oprezno vozite.
Što se dogodilo?
- Da? - Bühling ovdje.
Pacijentica se probudila.
- I? Što je rekla? - Samo da se zove Lena.
Ali to nije ona?
Nije.
A ožiljak koji je gđa Beck spomenula?
Ima ga, ali previše je svjež.
Čudno.
Dobro. Ako bude još novosti...
Da, javit ću vam.
- Mogu zamisliti. - Mislim da je to ona.
Jebote. Gdje smo ovo?
Evo.
Prvo pojedi doručak.
Pogledaj. Vratio se dr. Hamstedt.
Dobro jutro, Hannah.
To boli.
Oprosti.
Je li djed još ovdje?
Koji djed?
Djed od sinoć.
On je otac moje mame.
Dvoje posjetitelja sinoć su burno reagirali kad su vidjeli Hannu.
Tko šapće taj laže!
Ono sinoć bio je tvoj djed?
Da.
Već si ga upoznala?
Gdje je to bilo?
Na izletu.
Ali to je moja i mamina tajna.
Djede.
To je nemoguće.
- Hannah tvrdi da ga je posjetila. - Vjerujete joj?
Vrlo je moguće da djelomice iskrivljuje stvarnost.
Barem donekle, da je lakše uklopi u svoja iskustva i osjećaje.
Tvrdnje su možda bliske stvarnosti, ali nije se sve dogodilo točno kako tvrdi.
Ali to ne mora značiti da laže.
Samo malo.
Dakle, moguće je da je Hannah već vidjela svog djeda?
Ne mogu to isključiti.
Je li joj on doista djed?
Uzeli bismo uzorak njezina DNK da to utvrdimo.
Dobro, uz dopuštenje Centra za socijalnu skrb.
Da.
Mama i ja smo često smo išle na izlete.
Bile smo na moru i u Parizu.
-Čak i na Eiffelovu tornju. - Na Eiffelovu tornju?
Eiffelov toranj visok je 324 metra.
Izgrađen je u čast stote obljetnice Francuske revolucije.
Vidi, Hannah.
Dar za tebe.
Da te oči više ne bole.
Dar je dar. Što se dâ to se više ne vraća.
Tako je. Stavi ih.
Hoćemo li zajedno pogledati van?
Ima li novosti?
Pacijentica mi je rekla da se zove Lena.
Znam! To nije ona, ali...
Ali ima još nešto.
Djevojčica,
Hannah...
kaže da si ti njezin djed.
Matthiase, moram te pitati.
Jesi li već vidio tu djevojčicu?
Gerde?
Jesi li već vidio tu djevojčicu?
Kakvo je to pitanje?
Hannah tvrdi da te prepoznala.
Što misliš?
Misliš da sam ja oteo Lenu?
Svoju kćer?
Matthiase, ja...
Dobro.
Dobro sam.
Je li moguće da je Matthias već vidio tu djevojčicu?
Ti si lud.
Dobro ti ide.
Tako.
Odnijet ću ovo. Vidimo se poslije u prizemlju.
Znaš, Hannah, dr. Hamstedt odvest će te k sebi u bolnicu.
Ne mogu ostati ovdje s tobom?
Nažalost, to nije moguće, dušo.
Ali posjetiti ću te ondje.
Mogu li sad vidjeti mamu?
Da, možeš.
Ali neka to ostane naša mala tajna.
Körber i May. Našli smo nešto.
Ponavljam, našli smo nešto.
Komad tkanine na ogradi.
Izgleda kao napuštena vojarna.
Dobro. Pošaljite koordinate ekipi.
Razumijem.
On je uvijek s tobom.
Sve u redu?
Lokacija traga? Ondje iza.
- Iza ograde? - Tako je.
Sranje.
- Ne uznemirujte je. - Dobro.
Pacijentici treba odmor.
Znam da niste Lena.
Zar mi ne želite reći svoje pravo ime?
Jeste li poznavali Lenu?
Ovaj policajac govori o tebi u prošlom vremenu, Lena, ali...
Ako te više nema, onda se sve ovo...
Onda se sve ovo dogodilo meni.
Jeste li je upoznali?
Kakva...
Kakva je bila?
Bila je...
divna.
Divna osoba.
Puna života, pametna.
Svi su je voljeli.
Mislio sam da će postati književnica ili slikarica.
Odlično je crtala.
Ali studirala je pravo.
Bila je na četvrtom semestru.
Imala je vrlo bujnu maštu.
Izmišljala je lude priče i fantastično ih je pričala.
Sve je bilo pred njom, cijeli život.
No onda, nakon jedne zabave,
jednostavno je nestala.
Drugi koji su bili ondje kažu da je puno popila i uzela...
Njezin posljednji poziv zabilježen je u 4.10 h. Vraćala se kući.
Dobro, da. Bila sam u kupaonici s Floom.
Ako te baš zanima. Pa što?
Flertovao je s tobom, ali...
Takav je sa svim curama!
Lucie.
Lucie?
Nakon toga njezin mobitel se ugasio, a ona je nestala.
Flo?
Kao da je propala u zemlju.
Jesi li to ti?
Razmotrili smo sve mogućnosti.
Goste sa zabave, kolege s fakulteta.
Sumnjali smo na njezina dečka... To jest, bivšeg dečka.
Često su se svađali i mirili.
Ali istina je da ni danas ne znamo što joj se tada dogodilo.
Pričam vam sve ovo jer...
Jer su ovdje Lenini roditelji.
Već gotovo 13 godina traže svoju kćer.
Ako nam ikako možete pomoći...
On...
Uvijek sam s tobom, Lena.
- Uvijek sam s tobom, Lena. - Tko?
Treba joj odmor.
Odmah.
Odmah!
U redu je. Sve je u redu.
Smirite se.
Samo mirno dišite.
U redu je.
Ja...
Moram znati.
Što?
Jesam li trudna?
Dođi, mama.
Moraš sjesti ovdje, mama.
Onako kao uvijek.
A sad nam ispričaj priču. Kao uvijek.
Želim onu o avionima.
Ne, ja sam starija! Ja biram.
- Uvijek ti želiš odlučivati! - Dosta!
Ako se ne slažete, nema priče.
Ustani, Lena.
Mama.
Lena.
Da si
odmah
ustala.
Moraš ustati, mama.
Stvarno ne želiš?
Karin?
Vode je odavde.
Da.
Oduzimaju mi je.
Matthiase?
Neću pobjeći.
Ovo je sigurnosni pojas.
Da ti se ništa ne bi dogodilo.
Doviđenja, mali Golijate.
Doviđenja, sestro Ruth.
Kamo je vode?
Vjerojatno su sve dogovorili s Centrom za socijalnu skrb...
Matthiase?
Stablo.
Bicikl.
Semafor.
Ljudi.
Klupa.
Romobil.
- Autobus. - Hannah?
Voliš li glazbu?
Volim slušati glazbu. Uvijek me oraspoloži.
Je li ti sestra Ruth rekla kamo idemo?
U kliniku za djecu sa psihičkim ili emocionalnim poremećajima.
Ali nisam bolesna.
Jako je lijepo ondje. Stvarno.
Imamo knjižnicu.
Ima i druge djece. Imamo vrt.
Mislim da će ti se svidjeti.
- Cappuccino? - Jedan šećer.
Gdje je Matthias?
Ne znam.
-Žao mi je zbog onoga prije. On je... - U redu je.
Jesi li dobro?
Znaš...
U posljednje vrijeme bilo je bolje.
Htio je doći na sastanak grupe za potporu žrtvama. Gotovo se oporavio.
Smijao se.
Matthias?
Planirali smo ići u Pariz sljedeći tjedan za godišnjicu braka.
Zbilja sam mislila da napredujemo.
A sad...
A ti? Kako si?
Stabilno.
Lijepo je opet raditi.
Ali ne izgledaš dobro.
Hvala.
- Karin, zašto ne odeš kući? - Da.
Nazvat ću te ako bude novosti.
Dobro, evo nas.
Još jednu pjesmu.
Dobro.
PET PROPUŠTENIH POZIVA
Ne, već sam pokušala. Ne možete mi dati drugi telefonski broj?
Tko je nadležan?
- To još ne znamo. - Da, pričekat ću.
Ovo je vojno područje. Bez dopuštenja...
- Dječak koji je unutra... - Vjerojatno je unutra.
Ima najviše osam godina.
Ako je još živ, sjedi pokraj mrtvog oca.
Maxe, i ti imaš djecu.
Zamisli da je jedan od tvojih sinova.
Izvolite?
Krim policija Aachen. Vi se odgovorni za vojarnu?
- Da. - Znam vas s mjesta nesreće.
- Imate li dopuštenje? - Tko ga treba dati?
NATO, naravno.
- Tko točno? - Otkud znam? Pitajte u uredu.
Dobro. Dajte mi broj.
Ondje još nema nikoga. Ja sam ovdje odgovoran.
Poznajete li dobro ovo područje?
Ne, samo obilazim ogradu izvana.
Nemam pristup.
- Pristup je zabranjen! - Da.
Idemo!
Pokažite mi svoje isprave.
Zatim ću uzeti vašu izjavu.
Čim specijalci kažu da je sigurno, ulazimo sa psima.
Max je ušao. Samo čekamo...
Moj šef kaže da je ovo NATO-ov teritorij.
Ne smijete ući bez odobrenja...
Stop! Ne mičite se! Minirano je!
Sve je puno mina!
PREMA ROMANU „DRAGO DIJETE" ROMY HAUSMANN
Prijevod titlova: Sanja Vorkapić Velić