Dette er historien om min mamma og min pappa.
Og hvordan de forelsket seg.
Det var sent på kvelden, og mamma var ute helt alene
Hun var veldig redd, for hun hadde gått seg vill.
Men så kom pappaen min.
Han dukker helt plutselig opp og redder henne.
Og de forelsker seg fra første stund.
De flytter inn i et hus og får barn og blir en lykkelig familie.
ELSKEDE BARN
BESTEFAR
Hvordan?
Den jenta ...
Hun ser ut som datteren vår.
Men som barn.
Ja. Akkurat som Lena på den alderen. Rene klonen.
Vi var naboer.
Her.
Kvinnen har arret, Gerd.
Men det er ikke henne.
Er du sikker?
Legen sier at med alle skadene i ansiktet hennes, er det vanskelig å ...
Skulle jeg ikke gjenkjenne min egen datter?
Jenta sier ulykkesofferet er moren hennes.
Hvorfor spør vi ikke kvinnen selv hvem hun er?
Hun er ikke ved bevissthet enda.
- Så fort hun er klar ... - Kan vi ikke vekke henne?
Nei, det går ikke.
Jeg trenger saksmappen og DNA-profilen til Lena Beck.
Jeg tar meg av det.
Jenta fortalte sykepleieren noe om huset.
Hvilket hus?
Det er visst et barn til der.
Et barn til?
Hannahs yngre bror.
Det var fint, Lena.
Takk.
Dere bør dra hjem.
En DNA-sammenligning kan ta 8-9 timer.
Jeg gir beskjed så fort vi får svar.
Jeg blir her med barnebarnet mitt.
Hva er deres datters blodtype?
AB negativ, som meg.
Takk.
Du er nær venn av familien.
- Matthias og jeg var venner ... - Du ledet etterforskningen.
- Din overordnede hadde ikke noe imot det? - Er dette et avhør?
Visste han om det?
Det var ikke akkurat noe jeg ropte ut om.
Du satte etterforskningen i fare. Hver mistanke, hver ledetråd,
det kunne gått ad undas grunnet din inhabilitet.
Derfor må ingen vite det.
Faen!
Dette, denne jenta, denne kvinnen, det er det første ekte sporet på 13 år.
- Dere har aldri hatt et eneste spor? - Aldri noe konkret.
Vi prøvde alt.
En stor leteaksjon, tv-appell,
et spesialetterforskningsteam med ørten etterforskere og over 2000 tips.
Ingenting.
Og så, du vet hvordan det er. Nye saker, nye navn på veggen.
Nå og da ringer noen og sier at de har sett henne.
Jeg vet ikke, i Tenerife, på en McDonalds eller ...
Ja?
Jeg kommer.
Send meg beliggenheten.
Familien vil ikke dra hjem.
- Kan du ... - Ja.
- Hvis hun våkner ... - Snakker jeg med henne og gir beskjed.
Jeg lover.
Lei!
Jeg skal ta deg med hjem,
Hannah.
Jeg heter Gerd Bühling.
Düsseldorf delstatspoliti.
Jeg vil stille deg et par spørsmål.
Kan du høre meg?
Kanskje du kan gi meg et tegn? Røre en finger?
Du har arret, men er ikke Lena.
Hvem er du?
Fortell ham.
Hva heter du?
Fortell ham navnet ditt.
Alt er i orden!
- Hva gjør du her? - Bühling, delstatspolitiet.
Rolige åndedrett.
Du er på sykehuset. Du har vært i en ulykke.
Pust rolig, inn og ut.
Skriker du, dreper jeg deg. Gjør du ikke som jeg sier, dreper jeg deg.
Tenker du feil, dreper jeg deg. Det er reglene, Lena!
- Hva heter du? - Slutt!
Jeg ...
Jeg heter ...
Lena.
Du var flink, Lena.
Nå, kom deg opp og gjør jobben din.
07.45,
frokost til barna.
Et glass melk, en vitaminbar.
Barna trenger en daglig rutine.
De trenger regler.
Og de trenger en mor som tar vare på dem.
Ta meg hvis du kan, dumming!
Kan ikke ta meg!
Jeg henter frøken Tinky, så biter hun deg.
Vær stille!
Mamma?
Skal jeg hjelpe deg, mamma?
Hjelp meg. Vær så snill, hjelp meg.
Unnskyld.
Unnskyld. Gjorde det vondt?
Nei. Du ville aldri gjort meg vondt, mamma.
Unnskyld.
Pappa! Mamma har et anfall igjen.
Han lager dag og natt.
Som Gud.
Jeg skal ta vare på Hannah.
Forstått?
- Hvor har du vært så lenge? - Cappuccino, én sukker.
Jeg ringte inn syk til skolen og la igjen beskjed hos kontoret ditt.
Flott.
Kvinnen ble truffet av en bil.
Vi antar at det er et barn til på stedet de rømte fra.
En gutt, Jonathan, cirka åtte år gammel.
Vi håper han er i live.
Ines?
Det er noen her.
Vi avslutter.
- Er veien stengt? - Det vil ta litt tid.
Hva har skjedd?
En ulykke.
- Mye oppstyr for en ulykke. - Kjører du ofte forbi her?
Snarvei på runden min.
Vekter?
Hva ser det ut som?
Du kjørte ikke tilfeldigvis forbi her i går natt?
I går natt?
Jeg kjører morgen og kveld. På natten er det bekmørkt.
Kjør forsiktig.
Hva skjedde her?
- Ja? - Hei, Bühling her.
Pasienten var våken litt.
- Og? Hva sa hun? - Kun at hun heter Lena.
- Men det er ikke henne? - Nei.
- Og det arret fru Beck nevnte? - Hun har det, men det er for ferskt.
Merkelig.
- Ok, hvis det er noe nytt, så ... - Gir jeg deg beskjed. Ja.
- Det vil jeg tro. - Det er nok henne.
Faen! Hvor er det vi er?
Sånn.
Først må du spise litt frokost.
Og se, dr. Hamstedt er her igjen.
God morgen, Hannah.
Det gjør vondt.
Beklager.
Er bestefar her fortsatt?
Hvilken bestefar?
Bestefaren fra i går kveld.
Han er faren til mammaen min.
Det var et par her i går som reagerte hysterisk da de så Hannah.
Den som hvisker lyver!
Så han i går kveld, det var bestefaren din?
Ja.
Har du truffet ham før?
Hvor var det?
På en tur.
Men det er min og mammas hemmelighet.
Bestefar.
- Det er umulig. - Hannah sier hun besøkte ham.
Tror du henne?
Det er mye mulig hun forvrenger deler av virkeligheten.
Til en viss grad, for at de skal passe med hennes opplevelser og følelser.
Påstandene kan være nær sannheten,
uten at det har skjedd nøyaktig slik hun sier.
Det betyr ikke at hun lyver.
Vent. Det betyr at det er mulig at Hannah har møtt bestefaren før?
Det kan ikke utelukkes.
Er han faktisk bestefaren?
Vi vil ta en DNA-prøve av jenta for å finne ut av det.
Fint. Men barnevernet må godkjenne det først.
Ja.
Mamma og jeg dro på masse turer.
Vi dro til havet og til Paris.
- Vi var til og med i Eiffeltårnet. - I Eiffeltårnet?
Eiffeltårnet er 324 meter høyt.
Det var en hyllest til hundreårsdagen for den franske revolusjon.
Se, Hannah.
En gave.
Så du ikke får vondt i øynene mer.
Å ta tilbake en gave er å stjele.
Ja, akkurat. Ta dem på deg.
Skal vi ta en titt ut sammen?
Noe nytt?
Pasienten fortalt meg at hun heter Lena.
Jeg vet! Det er ikke henne, men ...
Men det er noe mer.
Jenta,
Hannah ...
... sier at du er hennes bestefar.
Matthias, jeg ... jeg må spørre deg nå.
Har du sett den jenta før?
Gerd?
- Har du noen gang sett den jenta før? - Hva er det for et spørsmål?
Hannah sier hun gjenkjenner deg.
Hva tror du?
Tror du at jeg kidnappet Lena?
Min egen datter?
Matthias, jeg ...
Greit.
Det går bra.
Er det mulig at Matthias har sett den jenta før?
Du er sinnssyk.
Kjempebra.
Sånn.
Jeg går og leverer den. Vi ses nede etterpå, ok?
Du, Hannah, dr. Hamstedt vil ta deg med til klinikken sin.
Kan jeg ikke bli her? Med deg?
Dessverre er ikke det mulig, vennen. Men jeg besøker deg der, ok?
Kan jeg få se mamma nå?
Det kan du.
Men det bør nok forbli vår lille hemmelighet.
Körber med May. Vi har et funn. Jeg gjentar, vi har et funn.
Stoffbit på et gjerde.
Det ser ut som et avviklet militærområde.
- Ok. Send teamet koordinatene. - Forstått.
Han er alltid med deg.
Går det bra?
MILITÆROMRÅDE INGEN ADGANG
Funnstedet? Det er bak her.
- Bak gjerdet? - Ja.
Helvete.
- Ikke opprør henne. - Ok.
Pasienten trenger hvile.
Du er ikke Lena.
Vil du ikke si hva du egentlig heter?
Kjente du Lena?
Denne betjenten snakker om deg i fortid, Lena, men ...
Men hvis du ikke fins mer, så er alt dette ...
da er alt dette noe som skjer med meg.
Møtte du henne?
Hvordan ...
Hvordan var hun?
Hun var ...
herlig.
En herlig person.
Elsket livet, smart.
Alle likte henne.
Jeg trodde alltid hun ville bli forfatter eller kunstner.
Hun var flink til å tegne.
Men hun ble jusstudent.
Det var fjerde semester.
Hun hadde livlig fantasi.
Hun diktet opp de villeste historier og fortalte dem med slik innlevelse.
Hun hadde alt foran seg,
hele livet sitt.
Og så, etter en fest ...
... forsvant hun bare.
Ifølge de andre hadde hun drukket masse, samt andre ...
Hennes siste samtale var klokken 04.10. Hun var på vei hjem.
Ok, ja. Jeg var på toalettet med Flo. Hvis du virkelig vil vite det, hva så?
Han flørtet med deg, men ...
Sånn er han jo med alle jenter!
Lucie.
Lucie?
Etter det, forble telefonen avskrudd, og hun var borte.
Flo?
Som sunket i jorden.
Er det deg?
Vi undersøkte alle muligheter.
Festgjester, medstudenter.
Vi mistenkte kjæresten ... eller ekskjæresten.
De hadde et av-og-på-forhold.
Men faktum er
at til dags dato vet vi ikke hva som hendte med henne.
Og jeg forteller deg alt dette fordi ...
Lenas foreldre er her.
Og de har lett etter datteren sin i nesten 13 år.
Så hvis du kan hjelpe dem på noen måte ...
Han ...
Jeg er alltid med deg, Lena.
- Jeg er alltid med deg, Lena. - Hvem?
Hun trenger en pause.
Nå.
Nå!
Det går bra. Alt i orden.
Ta det med ro.
Bare pust rolig.
Det går bra.
Jeg ...
Jeg må vite noe.
Hva er det?
Om jeg er gravid.
Kom, mamma.
Du må sitte her nede, mamma.
Det er slik du alltid gjør det.
Og nå forteller du en historie. Som alltid.
- Jeg vil høre et med fly. - Nei, jeg er eldst. Jeg får velge.
- Du vil alltid bestemme! - Det holder!
Det blir ingen historie.
Reis deg opp, Lena.
Mamma.
Lena.
Reis
deg
opp.
Du må reise deg opp, mamma.
Vil du virkelig ikke ha?
Karin?
De fører henne bort.
Ja.
De tar henne fra meg.
Matthias?
Jeg rømmer ikke.
Dette er et bilbelte.
Så det ikke skal skje deg noe.
Vi ses, lille Goliath.
Vi ses, sykepleier Ruth.
Hvor tar de henne?
Det er nok allerede avtalt med det lokale barnevernet ...
Matthias?
Tre.
Sykkel.
Trafikklys.
Mennesker.
Benk.
Scooter.
- Buss. - Hannah?
Liker du musikk?
Jeg liker å høre på musikk. Det får meg i godt humør.
Sa sykepleier Ruth hvor vi skal?
Til en klinikk for barn med mentale eller emosjonelle lidelser.
Men jeg er ikke syk.
Det er veldig fint der hos oss. Virkelig. Vi har et bibliotek.
Det er andre barn. Det er en hage.
Jeg tror du vil like det.
Cappuccino?
Én sukker.
Hvor er Matthias?
Jeg vet ikke.
Jeg er lei for det.
- Det går fint. - Han er så ...
Går det bra med deg?
Vet du ...
ting hadde blitt bedre i det siste.
Han ville være med til støttegruppen.
Iblant var han sitt gamle jeg.
Han lo.
Matthias?
Vi planla å dra til Paris neste uke. På bryllupsdagen vår.
Jeg trodde vi var over det verste.
Og nå ...
Og du? Hvordan går det med deg?
Jeg er stabil.
Det føles godt å jobbe igjen.
Du ser ikke bra ut.
Takk.
- Kanskje du bør dra hjem, Karin? - Ja.
Jeg ringer hvis vi får vite noe mer.
Ok, da er vi her.
Én sang til.
Ok.
KARIN RINGER ...
FEM TAPTE ANROP
Nei, det har jeg alt prøvd. Har du ikke et annet nummer til meg?
- Jurisdiksjon? - Vi prøver fortsatt å finne ut av det.
Det er militærområde. Uten tillatelse ...
- Gutten der inne. - Antakeligvis er der.
Han er maks åtte år.
Er han i live, sitter han der ved siden av sin døde far.
Max, du har egne barn. Tenk om det var en av dine gutter.
Hallo?
Aida Kurt, Aachen krimavsnitt. Er du ansvarlig?
- Ja. - Vi møttes ved ulykkes ...
- Har du tillatelse? - Hvem får jeg det av?
NATO, naturligvis.
- Hvem? - Det vet ikke jeg. Spør kontoret.
Ok, gi meg nummeret.
Det er ingen der enda. Dette er mitt område.
- Kjenner du området godt? - Nei. Jeg sjekker gjerdet fra utsiden.
Jeg har ikke tilgang.
- Det er forbudt område. - Ja.
Kom igjen!
Jeg må se legitimasjon. Så må jeg ta din vitneuttalelse.
Så fort deltatroppen gir signal, går vi inn med hundene, ok?
Max er inne. Vi venter på ...
Sjefen sier at det er NATO-område. Uten tillatelse, kan dere ikke ...
Stopp! Ikke rør deg! Minefeller! Det er miner overalt her.
BASERT PÅ BOKEN "ELSKEDE BARN" AV ROMY HAUSMANN
Tekst: Elin Wikstrøm