‫מה שלומך, לנה?‬
‫לא קוראים לי לנה.‬
‫היי!‬
‫היי! הצילו!‬
‫- מנקה אסלות -‬
‫- צבע בלונדיני‬ ‫תחבושות היגייניות -‬
‫- ילדה יקרה -‬
‫- הבית -‬
‫לא!‬
‫כן! ידעתי את זה, לעזאזל!‬ ‫אבל מה אני אמורה לעשות?‬
‫אני אמורה לחכות עד שיום אחד,‬ ‫אולי יתקבל אישור?‬
‫לא אכפת לי שתשעו אותי‬ ‫ברגע שנמצא את הילד, בבקשה.‬
‫- משטרה -‬
‫לא. לא, ממש לא.‬ ‫אנחנו זקוקים לפינוי של מטעני חבלה, עכשיו!‬
‫כי עדיין קיימת סכנה מיידית.‬
‫כן.‬
‫בינתיים לא ניכנס למתחם.‬
‫אבל מה אם הילד מסתובב איפשהו שם,‬
‫ויהיה האדם הבא שיתפוצץ?‬
‫- בניין ראשי -‬
‫זו מצלמה, כדי שנראה מי נכנס ויוצא.‬
‫את צריכה עוד משהו?‬
‫את רעבה או צמאה, או...‬
‫יש לך שאלות?‬
‫אז אניח לך להתרגל לכאן, בסדר?‬
‫אני ילדה גדולה.‬
‫זכרתי את הכול בדיוק.‬
‫עשיתי את הכל נכון.‬
‫את צמאה, לנה?‬
‫קודם נצבע לך את השיער.‬
‫ואז תשתי.‬
‫- צבע בלונדיני בהיר -‬
‫טוב.‬
‫קחי את הזמן כדי לחשוב על זה.‬
‫אז את מסכימה?‬
‫כן.‬
‫עכשיו נעשה אותך יפה, לנה.‬
‫הצלקת שלך.‬
‫לנה הייתה בת עשר.‬
‫היא אחזה במלקחי צלייה לוהטים.‬
‫דווקא במסיבת יום ההולדת שלי.‬
‫זה כמעט מושלם, לנה.‬
‫חסר רק דבר אחד.‬
‫- חבלן -‬
‫טוב, תתאספו.‬
‫בואו הנה.‬
‫טוב.‬
‫לאחר סילוק מטעני החבלה, נמשיך עם הכלבים.‬
‫זה אומר שניכנס למבנה‬ ‫עם צוותים מגובים של ארבעה אנשים.‬
‫תודה.‬
‫בבסיס נאט"ו טוענים שאין סיכוי‬ ‫שהמוקשים שייכים לצבא.‬
‫לפני סגירת מתחם,‬ ‫חבלנים מפנים את כל חומרי הנפץ.‬
‫ו...‬
‫הוא ביקש את השם שלך.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-על מה?‬
‫ובכן, על...‬
‫כל זה.‬
‫טוב, הגענו.‬
‫זה יוצא 183.70 אירו, בבקשה.‬
‫מתיאס?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אני מכין את החדר של לנה.‬ ‫-בשביל מה?‬
‫בשביל האנה, למקרה שהיא תבוא לבקר אותנו.‬
‫ישבתי בבית החולים וחיכיתי לך, דאגתי.‬
‫באתי לכאן במונית.‬
‫ביי, אימא.‬
‫תיהני בפריז.‬
‫אל תדאגי, אני אשגיח כאן.‬
‫תביאי לי משהו, כן?‬
‫תראי את זה.‬
‫את חושבת שהאנה תאהב את זה?‬
‫אוכל לצבוע אותו מחדש.‬
‫עדיין לא ידוע אם היא הבת של לנה.‬
‫בוודאי שכן.‬
‫עד שבדיקת הדנ"א תחזור...‬
‫אני לא צריך בדיקת דנ"א‬ ‫כדי לזהות את הנכדה שלי.‬
‫ולמה היא זיהתה אותך?‬
‫למה?‬
‫כי היא הרגישה את זה. וגם אני.‬
‫זו הבת של לנה, ידעתי את זה מיד.‬
‫מתיאס, למה היא זיהתה אותך?‬
‫שליטה...‬
‫יוצרת ביטחון.‬
‫חוקים‬
‫יוצרים ביטחון.‬
‫ביטחון זה הדבר הכי חשוב בחיים.‬
‫מעתה ואילך תצייתי לחוקים.‬
‫סדר.‬
‫משמעת.‬
‫כנות.‬
‫כבוד.‬
‫כשאכנס לחדר תעמדי ותושיטי את ידייך,‬
‫כדי שאוכל לראות אותך מיד.‬
‫תשתמשי בשירותים בשבע בבוקר.‬
‫ב-12:00 בצהריים...‬
‫וגם בחמש אחה"צ ובשמונה בערב.‬
‫אני אעזור עם היגיינה אישית.‬
‫לנה, זהירות, זאת החולצה האהובה עלייך!‬ ‫תרימי את היד!‬
‫אני רוצה לחזור הביתה.‬
‫-את בבית, לנה.‬
‫אני רוצה לחזור הביתה.‬
‫את במקום בטוח.‬
‫איזה...‬
‫איזה יום היום?‬
‫יום שלישי.‬
‫השישי בספטמבר.‬
‫מה שמך?‬
‫חמישה חודשים.‬
‫חמישה...‬
‫במשך חמישה חודשים היית...‬
‫הילדה, האנה.‬
‫גם היא הייתה שם כל הזמן?‬
‫היה שם גם ילד?‬
‫יונתן.‬
‫את ערה?‬
‫יונתן.‬
‫אל תנהג בגסות.‬
‫רק רציתי לראות אם היא כבר סיימה לנוח.‬
‫תראה, אימא חזרה.‬
‫שלום, אימא.‬ ‫-שלום, אימא.‬
‫את נראית נהדר.‬
‫הילדים שלך התגעגעו אלייך.‬
‫תעזרי לי.‬
‫טוב. כמעט שמונה, שעת השירותים שלך.‬
‫קודם תשכיבי את ילדייך לישון.‬
‫אלו לא הילדים שלי.‬
‫כן, לנה.‬
‫הם הילדים שלך.‬
‫אני בעלך.‬
‫אנחנו משפחה מאושרת.‬
‫אבל הם לא שלי.‬
‫כבר אין לך אף אחד אחר.‬
‫רק אותנו.‬
‫תרגישי טוב יותר כשתביני את זה.‬
‫תחפש.‬
‫עצרו.‬
‫הכלב מצא משהו.‬
‫כן?‬
‫אתה עדיין עם המטופלת?‬
‫אני איתה, כן.‬
‫היא מגיבה?‬
‫כן, היא ערה.‬
‫כנראה שמצאנו את הבית.‬
‫אנחנו לא יודעים אם מישהו נמצא בפנים‬ ‫עם חומר נפץ ועומד לפוצץ הכול.‬
‫מלבד הילד...‬
‫מי עוד נמצא בבית?‬
‫הוא.‬
‫חבטתי בו...‬
‫עם גלובוס שלג.‬
‫פעם אחת, ברקה שלו.‬
‫טוב, אנחנו נכנסים.‬ ‫-כן.‬
‫משטרה!‬ ‫-משטרה!‬
‫לא לזוז!‬ ‫-משטרה, לא לזוז!‬
‫משטרה! אדם אחד על הקרקע!‬
‫משטרה!‬
‫משטרה, לא לזוז!‬
‫אדם מת על הקרקע.‬
‫חדר שני ריק.‬
‫חדר שלישי ריק.‬
‫חדר רביעי ריק.‬
‫איידה?‬
‫ה...‬
‫התוקף...‬
‫הפנים שלו...‬
‫הפנים שלו מרוסקות לגמרי.‬
‫מה עם הילד? את רואה אותו?‬
‫איידה?‬
‫בחדר הילדים.‬
‫בחדר הילדים, מתחת למיטה.‬
‫הוא כאן.‬
‫היי.‬
‫אני איידה.‬
‫"יונתן עשה את הכול נכון."‬
‫צריך להגיד לו את זה.‬
‫שמעת?‬
‫יונתן.‬
‫עשית את הכול נכון.‬
‫אני אוחזת בו.‬
‫הם מצאו את הילד.‬
‫והוא?‬
‫הוא מת.‬
‫שמי יסמין.‬
‫לנה, זה בניגוד לחוקים.‬
‫יסמין...‬
‫גראס.‬
‫את יודעת שאצטרך להעניש אותך על זה.‬
‫איפה את גרה, גברת גראס?‬
‫פרייבורג.‬
‫למה את עושה את זה, לנה?‬
‫לא. דיסלדורף.‬
‫את כפוית-טובה ורעה.‬
‫תרצי שנודיע למישהו עלייך?‬
‫אבא שלי.‬
‫אולריש גראס.‬
‫טוב.‬
‫גברת גראס.‬
‫אתקשר אליו מיד.‬
‫תודה.‬
‫"אל תבכה‬
‫"יש לי אותך כאן‬
‫"איתי‬
‫"מותק, עכשיו‬
‫"אתה מוגן איתי‬
‫"אני אשמור אותך בתוך‬
‫"הלב שלי"‬
‫הכול בסדר.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫"אל תבכה שוב‬
‫"אני אלך‬
‫"איתך‬
‫"תישאר איתי‬
‫"אני אהיה לצדך"‬
‫קולגות שלי בפרייבורג‬
‫נמצאים בדרך לאבא שלך.‬
‫אמרת כרגע שחבטת בו רק פעם אחת, נכון?‬
‫כן.‬
‫בתמונה...‬
‫איזו תמונה?‬
‫זה לא יעיל למטרת זיהוי.‬ ‫-אני צריכה לראות.‬
‫זה בלתי אפשרי, גברת גראס.‬
‫אני חייבת לראות אותו.‬
‫אני חייבת לראות אותו!‬
‫לא עשיתי את זה.‬
‫אולי את כבר לא זוכרת.‬
‫לא עשיתי את זה.‬ ‫-זו הייתה הגנה עצמית.‬
‫לא עשיתי את זה.‬
‫-תהיי רגועה.‬
‫שמה יסמין. יסמין גראס.‬ ‫-לא עשיתי את זה.‬
‫החוצה.‬
‫אתן לך משהו להרגעה.‬
‫אבל גלובוס השלג...‬ ‫-החוצה!‬
‫מיד...‬ ‫-תהיי רגועה.‬
‫נשבר.‬
‫תירגעי, גברת גראס.‬
‫נשבר!‬ ‫-את שומעת אותי?‬
‫נשבר.‬ ‫-נשימות רגועות.‬
‫לא עשיתי את זה.‬ ‫-תנשמי עמוק.‬
‫עוד נשימה עמוקה.‬
‫גרד?‬
‫הגעת הביתה בשלום?‬ ‫-כן.‬
‫הוא נמצא שם?‬
‫כן.‬
‫מצאו את הבית. ואת הילד.‬
‫הוא בסדר, בהתחשב בנסיבות.‬
‫מצאנו גם את התוקף. מת.‬
‫קארין, שמעת אותי?‬
‫ולנה?‬
‫לא. עדיין לא.‬
‫אתה חייב למצוא אותה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫- שירותי חירום -‬
‫היי.‬
‫תפסתי אותך. הכול בסדר.‬
‫הכול בסדר.‬
‫האנה, תראי מי כאן.‬
‫אחותך גם כאן, אתה רואה?‬
‫זהו.‬
‫אתה צריך להרפות ממני עכשיו.‬
‫איפה גברת טינקי?‬
‫אולי היא עדיין מסתתרת בבית שלכם.‬
‫אבקש שיחפשו אותה, טוב?‬
‫אם תצטרך משהו, אהיה בחוץ.‬
‫פשוט תקראו "שארי" בקול רם,‬ ‫או תבואו אליי. בסדר?‬
‫סיפרת להם על התינוקת?‬
‫אמרת להם משהו על שרה?‬
‫"הו, ילדים, בואו לאורווה בבית לחם‬
‫"ותראו בלילה קדוש זה‬
‫"איזו שמחה אבינו שבשמים מביא לנו"‬
‫טוב מאוד.‬
‫כעת תקבלו את המתנות שלכם.‬
‫יונתן.‬
‫זה בשבילך.‬
‫מה אומרים?‬
‫תודה, סנטה.‬ ‫-כן.‬
‫צריך לנער את זה.‬
‫אוצר משלי.‬
‫ועכשיו... האנה.‬
‫תכניסי את היד.‬
‫תודה, סנטה.‬
‫איך תקראי לה?‬
‫אשאל את אימא.‬ ‫-לא, עצרי.‬
‫אימא ישנה. היא צריכה לנוח.‬
‫מה דעתך על...‬
‫טינקי?‬
‫בסדר. גברת טינקי.‬
‫גם אימא מקבלת מתנה?‬
‫כן.‬
‫לאימא יהיה תינוק.‬
‫אתה הקולגה ממחלק החקירות?‬ ‫-ביולינג.‬
‫השוטרת רייזיש.‬
‫נא ללכת על השביל המסומן.‬
‫ואם תראה חתולה, תודיע לי.‬
‫היא שייכת לילדה ושמה גברת טינקי.‬
‫גברת טינקי?‬
‫אני יודע, כן.‬
‫אשאר רק עד שהקולגות יתעדכנו בתיק.‬
‫בסדר, אעשה זאת.‬
‫תודה, בוס. אני מעריך את זה.‬
‫אתה תנהל את החקירה?‬
‫למה אני?‬
‫קולגה איבד רגל בגלל פקודה שלי.‬
‫היית אמורה לחכות עד שנאט"ו יגיעו עם מפתח?‬
‫זה מה שהמפקח שלי חושב.‬
‫והאנשים מבסיס נאט"ו.‬
‫ומנהל חברת האבטחה של המתחם,‬ ‫הוא מגיש תלונה נגדי.‬
‫אז את כבר מושעית?‬
‫עדיין לא.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫זה שם.‬
‫תפתח את הפה, בבקשה.‬
‫זה יהיה מהיר.‬
‫אני מבטיחה.‬ ‫-לא.‬
‫עשיתי את זה גם.‬
‫כל תינוק יכול. צריך רק לפתוח את הפה.‬
‫טוב מאוד.‬
‫ו... זהו, סיימתי.‬
‫רואה?‬
‫ועכשיו יש לי משהו בשבילך.‬
‫משקפי שמש ממש מגניבים.‬
‫אתה מוכן?‬
‫טוב.‬
‫היי.‬
‫הכול בסדר.‬
‫אני לא רוצה להיות פה.‬
‫הכול בסדר.‬
‫אני רוצה להיות עם גברת טינקי.‬
‫ועם אימא.‬
‫כתבת את זה?‬
‫מעולם לא ראיתי פציעות כאלו.‬
‫יסמין גראס כנראה הייתה מעורפלת לחלוטין.‬
‫מה יש לנו פה?‬
‫מצלמת מעקב.‬
‫נראה שהיא מחוברת לאינטרנט אלחוטי.‬
‫יש כאן נתב?‬
‫לא מצאנו אותו עדיין.‬
‫אבדוק בחוץ, טוב?‬
‫האנה תמיד קראה לציור "סבא".‬
‫היא רצתה שאספר לה עליו.‬
‫על הגינה שלו ליד הדאצ'ה.‬
‫על פרחי בקעצור,‬ ‫חיפושיות פרת משה רבנו, ועוגת תותים.‬
‫בשלב מסוים התחלתי אפילו להריח אותם.‬
‫התותים.‬
‫- הציור הזה בבית, במיטת הקומתיים‬ ‫של הילדים. לכן האנה זיהתה אותו. -‬
‫הצילו!‬ ‫-תנשכי אותו, גברת טינקי!‬
‫תנשכי אותו!‬
‫צריך עוד קופסאות?‬
‫תודה, כן. שים אותן כאן.‬
‫אימא תשכיב אתכם לישון.‬
‫שוב, סוף כל סוף!‬
‫עכשיו שמונה בערב. קדימה.‬
‫תשתמשי בשירותים, לנה.‬
‫אני לא צריכה.‬
‫כן, את צריכה.‬
‫אני באמת לא צריכה.‬
‫אביא את החומרים.‬ ‫-כן, בסדר.‬
‫"אושר הוא דבר חיובי במיוחד.‬
‫"תהפוכת גורל טובה."‬
‫תכתוב את זה.‬
‫"אושר".‬
‫איזו הרגשה זו, "אושר"?‬
‫בואו הנה.‬
‫נעים.‬
‫נחמד.‬
‫וחמים.‬
‫יש כאן משהו.‬
‫מה זה?‬
‫זה כנראה הנתב.‬
‫נהדר.‬
‫- אין חיבור -‬
‫החוצה! צאו החוצה!‬
‫מה?‬ ‫-צאו! קדימה!‬
‫יש פצצה!‬ ‫-החוצה!‬
‫החוצה! פצצה!‬
‫תתרחקו מהבית!‬
‫האנס!‬
‫החתכים בפנים ובגרון‬
‫נעשו ללא ספק על ידי חתיכת זכוכית קעורה.‬
‫עומק...‬
‫עד 17 מ"מ.‬
‫אורך דקירה ראשונית...‬
‫עד 50 מ"מ.‬
‫ועובי הזכוכית של גלובוס השלג‬
‫מתאים בדיוק לרוחב של החתכים האלו.‬
‫ג'ון?‬
‫אז... כאן, בגלובוס השלג...‬
‫חסרה חתיכה גדולה בחלק האחורי.‬
‫היא מתאימה בדיוק לעומק ולאורך של החתכים.‬
‫אבל כל אלו נעשו לאחר המוות.‬
‫מה?‬ ‫-ובכן, הצוואר שלו נשבר קודם.‬
‫חבטה אחת במקום הנכון עם חפץ קהה, זה מספיק.‬
‫ככה, בום. אם פוגעים בנקודה הזו...‬
‫מפרידים בין בסיס הגולגולת לעמוד השדרה.‬
‫פריקת החוליה הצווארית הראשונה.‬
‫טוב.‬
‫מה לגבי הדנ"א?‬
‫הדנ"א של המנוח לא תואם לזה של הילדים.‬
‫אם הוא לא האבא, זה אומר ש...‬ ‫-אז...‬
‫יש תוקף שני?‬
‫וכנראה שגם שלישי.‬
‫למה שלישי?‬
‫כי לפי הדנ"א, הילדים הם מאותה אימא.‬
‫לנה בק.‬
‫אבל לא מאותו אבא.‬
‫- מבוסס על הספר "ילדה יקרה"‬ ‫מאת רומי האוסמן -‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר-און‬