Hvordan går det, Lena?
Jeg heter ikke Lena.
Hei!
Hei! Hjelp!
ELSKEDE BARN
HUSET
Nei!
Ja! Jeg visste det, for pokker! Men hva skulle jeg gjort?
Skulle jeg bare vente på at den rette instansen kanskje en dag ...
Så fort vi finner gutten, får dere gjerne suspendere meg!
Nei! Absolutt ikke!
Vi trenger bombegruppen hit nå! Øyeblikkelig!
Det er fortsatt overhengende fare.
Ja.
Vi går ikke inn før det.
Men hva om barnet går rundt der inne og blir den neste som blåses i lufta?
Kamera, for å se hvem som går inn og ut.
Trenger du noe mer?
Er du sulten eller tørst? Eller har du noen spørsmål?
Da lar jeg deg finne deg til rette her, ok?
Jeg er stor jente.
Jeg husket alt helt nøyaktig.
Jeg gjorde alt riktig.
Er du tørst, Lena?
Først farger vi håret ditt.
Så får du drikke.
Greit.
Tenk på saken.
Er det et ja?
Ja.
Da gjør vi deg pen, Lena.
Det arret du har der ...
Lena var ti.
Hun tok klypen rett fra grillen.
På bursdagsfesten min, av alle steder.
Det er nesten perfekt, Lena.
Bare én ting mangler.
Vi samler oss her.
Når de gir grønt lys, går vi inn med hundene.
Vi går altså inn med forsterkede firemannsteam.
Takk.
Representanten fra NATO-basen sier at minene umulige kan være militære.
Før nedstenging sjekkes alle områder av bomberyddegrupper.
Og ...
han ville ha navnet ditt.
- Jeg er lei for det. - For hva?
Vel, for ...
alt dette.
Ok, da er vi her. 183,70 euro, takk.
Matthias?
Hva driver du med?
- Jeg gjør klar rommet til Lena. - For hva?
For Hannah, i tilfelle hun kommer på besøk.
Jeg ventet på deg på sykehuset. Jeg var bekymret!
Jeg tok taxi hit!
Ha det, mamma. Kos dere i Paris.
Ingen fare, jeg tar meg av alt her.
Kjøp med noe til meg, ok?
Se.
Tror du Hannah vil like det?
Jeg kan gi det et strøk maling.
- Vi vet ikke engang om hun er Lenas. - Selvsagt er hun det.
Før DNA-prøven er klar ...
Jeg trenger ingen DNA-prøve for å gjenkjenne mitt barnebarn!
Og hun, hvorfor gjenkjente hun deg?
Hvorfor?
Fordi hun følte det. Og det gjorde jeg og.
- Det er Lenas datter, det vet jeg. - Hvorfor gjenkjente hun deg?
Kontroll skaper trygghet.
Regler ...
skaper trygghet.
Trygghet er det viktigste i livet.
Fra nå av adlyder du reglene:
Orden,
disiplin,
ærlighet,
respekt.
Når jeg kommer, står du med utstrakte hender,
slik at jeg umiddelbart kan se deg.
Du bruker toalettet klokken 07.00,
og klokken 12.00,
og klokken 17.00 og 20.00.
Jeg hjelper deg med personlig hygiene. Forsiktig! Det er favorittblusen din!
Jeg vil hjem.
- Jeg vil hjem. - Du er hjemme, Lena.
Jeg vil hjem.
Du er trygg her.
Hvilken dag er det i dag?
Tirsdag.
Sjette september.
Hva heter du?
Fem måneder.
Fem ...
I fem måneder, var du ...
Den jenta, Hannah,
var hun der hele tiden, hun og?
Var det en gutt der og?
Jonathan.
Er du våken?
Ikke så hardt, Jonathan.
Jeg ville bare se om hun var ferdig med å hvile.
Se, mamma er tilbake.
- Hei, mamma. - Hei, mamma.
Så fin du er.
Barna har savnet deg veldig.
Hjelp meg.
Ok. Nesten 20.00. Toalettid.
Før det legger du barna.
De er ikke mine barn.
Jo, Lena, de er dine barn.
Og jeg er mannen din.
Vi er en lykkelig familie.
Men de er ikke mine ...
Du har ingen andre lenger.
Kun oss.
Du vil føle deg bedre når du innser det.
Søk.
Stopp!
Hund markerer.
Ja?
- Er du fortsatt med pasienten? - Ja, det er jeg.
Kan hun snakke?
Ja, hun er våken.
Vi har funnet huset.
Vi vet ikke om det er noen der inne klar til å sprenge alt i fillebiter.
Annet enn gutten, hvem ellers kan være i huset?
Han.
Jeg slo ham
med en snøkule
én gang i tinningen.
- Ok, vi går inn. - Ja.
- Politi! - Politi!
- Ikke rør dere! - Politi!
Politi! Én person på gulvet.
Politi!
Politi, ikke rør dere!
- Person på gulvet, død. - Rom to klarert!
Rom tre klarert!
Rom fire klarert!
Aida?
Gjernings ...
Gjerningsmannen ...
Ansiktet hans ...
Ansiktet er helt skamfert.
Hva med gutten? Kan du se ham?
Aida?
På barnerommet.
Under sengen på barnerommet.
Han er her.
Hei.
Jeg er Aida.
Jonathan gjorde alt riktig.
Du må fortelle ham det.
Hørte du det?
Jonathan,
du gjorde alt riktig.
Jeg har ham.
De har gutten.
Og han?
Han er død.
Jeg heter Jasmin.
Lena, det er imot reglene.
Jasmin Grass.
Du vet at jeg må straffe deg for dette!
Hvor bor du, fru Grass?
Freiburg.
Hvorfor gjør du dette, Lena?
Nei. Düsseldorf.
Du er utakknemlig og slem.
Er det noen jeg kan kontakte for deg?
Faren min.
Ulrich Grass.
Greit.
Jeg ringer ham nå, fru Grass.
Takk.
Gråt ei
Jeg har deg her med meg
Skatt, du er nå trygg med meg
Jeg skal bevare deg
i mitt hjerte
Det går bra.
Alt skal bli helt bra.
Gråt ei igjen
Jeg går med deg
Bli hos meg
Jeg blir her ved din side
Kollegaer i Freiburg er på vei til faren din nå.
Du sa nettopp at du kun slo ham én gang, ikke sant?
Ja?
På bildet ...
Hvilket bilde?
- Det kan ikke brukes til identifikasjon. - Jeg må se det.
- Det er ikke mulig, fru Grass. - Jeg må se ham!
Jeg må se ham!
- Det var ikke meg. - Kanskje du ikke husker det.
- Det var ikke meg. - Selvforsvar.
Det var ikke meg.
- Det var ikke meg! - Behold roen.
- Jasmin Grass. - Det var ikke meg!
Ut! Du skal få beroligende.
- Men snøkulen, den ... - Ut!
- ... knuste ... øyeblikkelig. - Rolig.
Rolig, fru Grass.
- Knuste! - Hører du meg, fru Grass?
- Knuste. - Pust rolig.
- Det var ikke meg. - Pust inn.
Trekk pusten dypt én gang til.
Gerd?
- Kom du deg trygt hjem? - Ja.
- Er han også der? - Ja.
De fant huset. Og gutten. Alt tatt i betraktning, har han det bra.
Vi fant gjerningsmannen også, død.
Hørte du meg?
Og Lena?
Nei, ingenting enda.
Du må finne henne.
- Hallo. - Hallo.
Du store. Hei.
Jeg har deg, det går fint.
Alt går helt fint.
Se hvem som er her, Hannah.
Søsteren din er også her, ser du?
Sånn.
Nå må du slippe meg.
Hvor er frøken Tinky?
Kanskje hun fortsatt gjemmer seg der hjemme?
Jeg ber dem se etter henne, ok?
Trenger du noe, er jeg rett ved siden av.
Bare rop ut "Shari", så kommer jeg bort, ok?
Fortalte du dem om babyen?
Nevnte du Sarah for dem?
Å barn, kom til Bethlehems stall
Og se den helligste natt
Gleden vår himmelske far bringer oss
Veldig bra. Og nå får dere gavene deres.
Denne er til deg, Jonathan.
Hva sier man?
- Takk, julenissen. - Bra.
Du må riste på den.
Min helt egne skatt.
Og nå deg, Hannah.
Stikk hånden nedi.
Takk, julenissen.
Hva skal den hete?
- Jeg spør mamma. - Nei, stopp.
Mamma sover alt. Hun må hvile.
Hva med ...
Tinky?
Bra. Frøken Tinky.
Får mamma også en gave?
Ja.
Mamma får jo en baby, ikke sant?
- Er du fra delstatspolitiet? - Bühling.
- Politibetjent Reisig. - Jepp.
Vennligst hold deg til stien der.
Og ser du en katt, gi meg beskjed.
Den tilhører jenta og heter frøken Tinky.
Frøken Tinky?
Ja, jeg vet.
Jeg blir bare til de andre er oppdatert.
Ok, det skal jeg. Takk, sjef. Jeg setter pris på det.
Skal du ta over nå?
Hvorfor det?
En kollega mistet foten grunnet mine ordrer.
Skulle du ha ventet til NATO kom med nøkkelen?
Det er det min overordnede syns.
Og folkene på NATO-basen.
Og sjefen for vekterselskapet her. Han har anmeldt meg.
Så, er du suspendert?
Ikke enda.
Det ordner seg.
Det er der fremme.
Ok, åpne opp munnen, takk.
Det går fort.
- Jeg lover. - Nei.
Jeg gjorde det og.
Selv babyer klarer det. Du må bare åpne munnen.
Veldig bra.
Og ... allerede ferdig.
Ser du?
Og nå har jeg noe her til deg.
Et par kjempekule solbriller.
Klar?
Ok.
Hei.
Det går bra.
Jeg vil ikke være her.
Det går bra.
Jeg vil være med frøken Tinky.
Og med mamma.
Skrev du det ned?
Jeg har aldri sett slike skader.
Det må ha svartnet helt for fru Grass.
Hva er dette?
Et overvåkningskamera.
Overfører via trådløst nett.
- Er det en ruter noe sted? - Vi har ikke funnet noen enda.
Jeg sjekker utenfor, ok?
Hannah kalte alltid tegningen "bestefar".
Hun ba meg fortelle historier om han.
Om hagen med hytta.
Om hortensiaer og marihøner og jordbærkake.
Etter en stund luktet jeg dem til og med, jordbærene.
DENNE TEGNINGEN VAR I BARNAS KØYESENG. DET VAR SLIK HANNAH GJENKJENTE HAM.
- Hjelp! - Bit ham, frøken Tinky!
Bit ham!
- Trenger dere flere esker? - Ja, takk. Sett dem der.
Mamma legger dere straks.
Endelig!
Klokken er åtte. Kom igjen.
Bruk toalettet, Lena.
Jeg må ikke på do.
Jo, det må du.
Jeg må virkelig ikke.
- Jeg henter materialer. - Ja, greit.
"Lykke er en opplevd emosjonell tilstand med positive kjennetegn."
Skriv ned: "Lykke ..."
Hvordan føles lykke?
Kom hit.
Lunt.
Godt. Og varmt.
Det er noe her!
Hva er det?
Det må være ruteren.
Flott.
INGET SIGNAL
Ut! Kom dere ut! Alle må ut!
- Hva? - Kom dere ut! Nå!
- Bombe! - Ut!
Ut! Bombe!
Kom dere vekk fra huset!
Hannes?
Skader på ansiktet og halsen
som utvilsomt stammer fra en buet glassbit.
Dybde ...
... opp til 17 millimeter.
Første stikklengde ...
opptil 50 millimeter.
Tykkelsen på snøkuleglasset matcher nøyaktig bredden på kuttskadene.
Yun?
Så, her er snøkulen.
På baksiden mangler det en stor bit.
Det matcher perfekt med inngangssår og kuttlengder.
Men alle ble påført post mortem.
- Hva? - Først brakk nakken.
Et perfekt slag med en stump gjenstand er nok. Slik.
Treffer man nøyaktig rett punkt, skilles hodeskallen fra halsvirvlene.
Atlanto-oksipitalsdislokasjon.
Ok.
Hva med DNA-et?
Avdødes DNA stemmer ikke med barnas.
Er han ikke faren, så ...
- Må det finnes en gjerningsmann til? - Og antakeligvis en tredje.
Hvorfor tre?
Fordi DNA-sammenligningen viste at barna har samme mor.
Lena Beck.
Men ikke samme far.
BASERT PÅ BOKEN "ELSKEDE BARN" AV ROMY HAUSMANN
Tekst: Elin Wikstrøm