Cum ești, Lena?
Numele meu nu e Lena.
Hei!
Hei! Ajutor!
CASA
Nu!
Da! Știam asta, la naiba! Dar ce să fac?
Să aștept până când, poate, într-o zi, autoritatea necesară...
Imediat ce găsim băiatul, din partea mea, mă puteți suspenda, vă rog!
Nu! În niciun caz.
Avem nevoie de geniști. Acum!
Fiindcă există un pericol iminent!
Da.
Nu vom intra în casă până atunci.
Dar, dacă se plimbă copilul undeva, înăuntru
și e următorul care e aruncat în aer?
E o cameră. Ca să vedem cine vine și pleacă.
Mai ai nevoie de ceva?
Ți-e foame sau sete?
Sau ai întrebări?
Atunci, te las să te instalezi aici, bine?
Sunt o fată mare.
Mi-am amintit totul exact.
Am făcut totul corect.
Ți-e sete, Lena?
Mai întâi, îți vopsim părul.
Apoi, poți să bei.
Bine.
Dă-ți timp de gândire!
Ăla e un „da”?
Da.
Atunci, te facem frumoasă, Lena.
Cicatricea dv. de acolo...
Lena avea zece ani.
A luat cleștele de pe grătarul încins.
La petrecerea de ziua mea.
E aproape perfect, Lena.
Mai lipsește ceva.
GENIȘTI
Bine, adunați-vă!
Adunați-vă!
Bine.
Când geniștii spun că e liber, intrăm cu câinii.
Asta înseamnă că vom intra cu echipe de câte patru oameni.
Mulțumesc.
Oficialul de la baza NATO spune
că minele n-au cum să fie ale armatei.
Înainte să fie dezafectate, incintele sunt curățate de geniști.
Și...
a întrebat cum vă cheamă.
- Îmi pare rău. - Pentru ce?
Ei bine, pentru...
toate astea.
Bine, am ajuns,
183,70 euro, vă rog.
Matthias?
Ce faci?
- Pregătesc camera Lenei. - Pentru ce?
Pentru Hannah. În caz că vine să ne viziteze.
Am stat la spital și te-am așteptat. M-am îngrijorat.
Am luat un taxi până aici!
Pa, mamă! Distracție plăcută la Paris!
Și, nu-ți face griji, voi avea grijă de casă.
Adu-mi ceva, da?
Uite!
Oare lui Hannah îi va plăcea?
Aș putea s-o dau cu vopsea.
Nici nu știm dacă e chiar fiica Lenei.
Bineînțeles că e.
Până nu se compară ADN-ul...
N-am nevoie de nicio comparație ca să-mi recunosc nepoata.
Iar ea de ce te-a recunoscut?
De ce?
Pentru că a simțit-o. La fel și eu.
E fiica Lenei. Am știut din prima.
Matthias, de ce te-a recunoscut?
Controlul creează siguranță.
Regulile
creează siguranță.
Iubirea e cea mai importantă în viață.
De acum, te supui regulilor mele:
ordine,
disciplină,
sinceritate,
respect.
Când voi intra în cameră, vei sta cu mâinile întinse,
ca să te văd imediat.
Vei folosi toaleta dimineața, la 7:00,
la 12:00,
la 17:00 și la 20:00.
Te voi ajuta cu igiena personală.
Ai grijă! E bluza ta preferată! Ține brațul sus!
Vreau să merg acasă.
Ești acasă, Lena.
Vreau să merg acasă.
Sunteți în siguranță aici.
Ce zi e azi?
Marți,
șase septembrie.
Cum vă numiți?
Cinci luni.
Cinci...
Timp de cinci luni, ați fost...
Fata, Hannah,
a fost și ea acolo tot timpul?
Era și un băiat?
Jonathan.
Ești trează?
Jonathan, nu fi așa de dur!
Voiam să văd dacă se mai odihnește.
Vezi, mama s-a întors.
- Bună, mamă! - Bună, mamă!
Arăți minunat.
Copiilor le-a fost dor de tine.
Ajută-mă!
Bine. E aproape 20:00. Ora ta de mers la toaletă.
Înainte, pui copiii la culcare.
Nu sunt copiii mei.
Ba da, Lena. Sunt copiii tăi.
Eu sunt soțul tău.
Suntem o familie fericită.
Dar ei nu sunt ai mei...
Nu mai ai pe nimeni altcineva.
Doar pe noi.
Te vei simți mai bine când vei înțelege asta.
Caută!
GENIȘTI
Opriți-vă!
Câinele a găsit.
Da?
Mai sunteți cu pacienta?
Sunt cu ea, da.
E conștientă?
Da, e trează.
Probabil am găsit casa.
Nu știm dacă înăuntru e cineva cu un detonator,
pe cale să arunce totul în aer.
În afară de băiat, cine mai poate fi în casă?
El.
L-am lovit
cu un glob de zăpadă
o dată, la tâmplă...
- Bine, intrăm. - Da.
- Poliția! - Poliția!
- Nu mișca! - Poliția, nu mișca!
Poliția! Un om la pământ!
Poliția!
Poliția, nu mișca!
Om la pământ: mort!
Camera a doua liberă!
Camera a treia liberă!
Camera a patra liberă!
Aida?
Fă...
Făptașul...
Chipul lui...
Are chipul complet distrus.
Și băiatul? Îl vedeți?
Aida?
În camera copiilor.
În camera copiilor, sub pat.
E aici.
Bună!
Eu sunt Aida.
„Jonathan a făcut totul corect.”
Trebuie să-i spui asta.
Ați auzit?
Jonathan,
ai făcut totul corect.
Sunt cu el.
Ei sunt cu băiatul.
Și el?
E mort.
Mă numesc Jasmin.
Lena, e împotriva regulilor.
Jasmin Grass.
Știi că trebuie să te pedepsesc pentru asta!
Unde locuiți, dnă Grass?
Freiburg.
De ce faci asta, Lena?
Nu. Düsseldorf.
Ești nerecunoscătoare și rea.
Putem anunța pe cineva pentru dv.?
Pe tatăl meu.
Ulrich Grass.
Bine.
Dnă Grass, îl sun acum.
Mulțumesc.
Nu plânge
Ești aici cu mine
Scumpule, acum ești în siguranță cu mine
Te țin înăuntru
Inima mea
E în ordine.
Totul va fi bine.
Nu mai plânge
Merg cu tine
Stai cu mine
Îți voi fi alături
Colegii din Freiburg se îndreaptă spre tatăl dv.
Ați spus că l-ați lovit o singură dată, nu?
Da?
În fotografie...
Ce fotografie?
- Nu ajută la identificare. - Trebuie să o văd.
Nu e posibil, dnă Grass.
Trebuie să-l văd!
N-am fost eu.
Poate nu vă mai amintiți.
- N-am fost eu. - A fost legitimă apărare.
N-am fost eu.
- N-am fost eu! - Calmați-vă!
- O cheamă Jasmin Grass. - N-am fost eu!
Afară! Vă dau ceva ca să vă calmați.
- Dar globul de zăpadă... - Afară!
- ...într-o clipă... - Calmați-vă!
...s-a spart.
Calmați-vă, dră Grass!
- S-a spart! - Dră Grass, mă auziți?
- S-a spart. - Respirați calm!
- N-am fost eu. - Inspirați!
Respirați adânc încă o dată!
Gerd?
Ai ajuns acasă cu bine?
Da.
E și el acolo?
Da.
Au găsit casa. Și pe băiat.
E bine, ținând cont de ce a trăit.
Am găsit și făptașul, mort.
Karin, ai auzit?
Și Lena?
Nimic deocamdată.
Trebuie s-o găsești.
- Bună! - Bună!
Doamne! Bună!
SERVICIUL DE URGENȚĂ
Te țin, e în regulă.
Totul e în regulă.
Hannah, uite cine e aici.
Și sora ta e aici, vezi?
Așa.
Trebuie să-mi dai drumul acum.
Unde e dra Tinky?
Poate e încă acasă la voi și se ascunde.
Le spun să o caute, bine?
Dacă ai nevoie de ceva, sunt afară.
Strigați „Shari” sau veniți la mine, da?
Le-ai spus despre bebeluș?
Le-ai spus despre Sarah?
Copii, veniți în staulul din Betleem
Și vedeți în seara cea mai sfântă
Ce bucurii ne aduce Tatăl din ceruri
Foarte bine.
Acum, vă primiți cadourile.
Jonathan, ăsta e pentru tine.
Ce spui?
- Mulțumesc, Moșule. - Da.
Trebuie să-l scuturi.
Propria mea comoară.
Și acum, Hannah.
Haide, bagă mâna!
Mulțumesc, Moșule.
Cum o să-i spui?
- O întreb pe mama. - Nu, stai!
A adormit deja. Are nevoie de odihnă.
Ce zici de...
Tinky?
Bine. Dra Tinky.
Și mama primește un cadou?
Da.
Mama va avea un copil, nu?
- Sunteți de la Investigații Criminale? - Bühling.
- Ofițer Reisig. - Da.
Vă rog să stați pe cărarea marcată.
Dacă vedeți o pisică, anunțați-mă!
E a fetei și se numește dra Tinky.
Dra Tinky?
Știu, da.
Stau până când colegii sunt la curent cu cazul.
Bine, așa o să fac.
Mulțumesc, șefu'. Apreciez.
Preluați ancheta acum?
De ce aș face-o?
Un coleg și-a pierdut un picior din cauza ordinelor mele.
Trebuia să așteptați să vină NATO cu cheia?
Asta crede superiorul meu.
Și oamenii de la baza NATO.
A, și șeful companiei de pază pentru terenul ăsta
mă dă în judecată.
Deci, sunteți suspendată acum?
Nu încă.
O să fie bine.
E acolo, în față.
Deschide gura, te rog.
Va fi foarte rapid.
- Îți promit. - Nu.
Și eu am făcut-o.
Sunt chestii pentru copii. Trebuie doar să deschizi gura.
Foarte bine.
Și... gata.
Vezi?
Și acum, am ceva pentru tine.
O pereche tare de ochelari de soare.
Gata?
Bine.
Hei!
E în regulă.
Nu vreau să fiu aici.
E în regulă.
Vreau să fiu cu dra Tinky.
Și cu mama.
Ai notat asta?
N-am mai văzut răni de genul ăsta.
Cred că Jasmin Grass a fost inconștientă.
Ce avem aici?
O cameră de supraveghere.
Pare să transmită înregistrarea prin Wi-Fi.
- E vreun router pe aici? - Încă nu am găsit nimic.
Verific afară, bine?
Hannah numea mereu desenul „Bunicul”.
Voia să spun povești despre el.
Despre grădina lui cu cabană.
Despre hortensii, buburuze și tort de căpșuni.
La un moment dat, am început să le miros,
căpșunile.
DESENUL ERA ÎN CASĂ. DEASUPRA PATULUI SUPRAETAJAT AL COPIILOR
DE ASTA L-A RECUNOSCUT HANNAH
- Ajutor! - Mușcă-l, dră Tinky!
Mușcă-l!
Vă mai trebuie cutii?
Mersi, da. Pune-le aici!
Mama vă va culca imediat.
Iarăși, în sfârșit!
E 20:00. Haide!
Folosește toaleta, Lena!
Dar nu am nevoie.
Ba da, ai nevoie.
Chiar nu am nevoie.
- Aduc niște materiale. - Bine.
„Fericirea e o întâmplare favorabilă,
un concurs de împrejurări prielnice.”
Scrie: „Fericirea...”
Cum se simte „fericirea”?
Veniți încoace!
Confortabil.
Frumos. Și cald.
E ceva aici.
Ce e?
Cred că am găsit routerul!
Super.
FĂRĂ SEMNAL
Afară! Toată lumea afară!
- Ce? - Ieșiți! Haideți!
- E o bombă! - Afară!
Afară! Bombă!
Plecați de lângă casă!
Hannes!
Rănile de pe față și gât
au fost, provocate, fără îndoială, de un ciob concav.
Adâncime...
de până la 17 milimetri.
Lungimea inițială a plăgii înjunghiate...
până la 50 mm.
Iar grosimea sticlei globului de zăpadă
se potrivește exact cu lățimea tăieturilor din aceste răni.
Yun?
Așadar, aici, pe globul de zăpadă.
De pe spate, lipsește o bucată mare.
Se potrivește perfect cu lungimea rănilor.
Dar toate sunt post-mortem.
- Ce? - Mai întâi, i s-a rupt gâtul.
Ajunge o lovitură bine plasată cu un obiect contondent.
Uite așa! Bum!
Și, dacă lovești cu precizie locul ăla,
separi baza craniului de coloana cervicală.
Dislocare atlanto-occipitală.
Bine.
Și ADN-ul?
ADN-ul decedatului nu corespunde celui al copiilor.
- Dacă nu e tatăl, înseamnă... - Atunci...
Atunci, e un al doilea făptaș?
Și, probabil, un al treilea.
De ce trei?
Căci comparația ADN-ului a arătat că copiii au aceeași mamă,
Lena Beck.
Dar nu același tată.
BAZAT PE ROMANUL „LIEBES KIND” DE ROMY HAUSMANN
Subtitrarea: Constantin Ursachi